Справа №276/2363/24
Провадження №1-кп/293/66/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12024065460000034 від 06.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого від 21.01.2025 за вироком Володарсько-Волинського районного суду до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , громадянин України, обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , вчинених групою осіб, за попередньою змовою між собою, за наступних обставин:
24.02.2024 близько 21 год 30 хв ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшли до зупинки громадського транспорту, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Хичів Житомирського району Житомирської області, де знаходився потерпілий. Перебуваючи на зупинці громадського транспорту між вказаними особами на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого у особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, який усвідомлював, що його товариш ОСОБА_4 допоможе спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 , виник протиправний умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень групою осіб за попередньою змовою, у вказаний день час та місці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно нанесла один удар кулаком правої руки в область носа потерпілого ОСОБА_5 , від чого останній впав на лавку, яка знаходилася на зупинці. Надалі, коли ОСОБА_5 перебував на лавці в положенні сидячи, до нього наблизився ОСОБА_4 та в цей момент останній, діючи умисно, усвідомлюючи, що своїми діями він приєднується до протиправних дій особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , таким чином, діючи з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, групою осіб за попередньою змовою, умисно наніс потерпілому три удари кулаками обох рук в обличчя потерпілого.
Надалі, потерпілий ОСОБА_5 намагався встати з лавки, проте особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, повторно нанесла останньому один удар ногою по тулубу та продовжуючи свої протиправні дії, діючи групою осіб без попередньої змови між собою, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, нанесла ОСОБА_5 ще два удари кулаками рук по обличчю в область носа ти скроні. Після цього потерпілий ОСОБА_5 знову намагався встати з лавки, однак ОСОБА_4 наніс останньому один удар ногою по тулубу від чого потерпілий знову впав на лавку.
Надалі ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, продовжували наносити удари ОСОБА_5 руками по обличчю потерпілого в область носа, скроні верхньої та нижньої губи, таким чином нанісши близько 30 ударів. В подальшому потерпілий залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у вигляді 2 саден над верхньою губою зліва, в лівій скроневій ділянці волосяної частини голови, 4 крововиливів в слизову верхньої та нижньої губ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та надлому емалі 11 зуба, яке відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином ОСОБА_4 інкримінується, що він своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , вчинених групою осіб, за попередньою змовою між собою, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
В ході судового розгляду ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі.
Суду надав покази про те, що дійсно разом з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, у час та місці зазначених в обвинувальному акті наніс тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 .
Вказав, що обставини зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності.
Цивільний позов не визнав.
Так, статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125  КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України є допустимими, належними, достовірними та достатніми, а саме: на відомості, що містяться у письмових доказах, наданих стороною обвинувачення.
Водночас, в ході судового слідства, сторона обвинувачення відмовилась від дослідження доказів у виді допиту свідків, вказуючи на вік свідків, які є неповнолітніми та про відсутність об`єктивної можливості забезпечити їх безпосередню участь у судовому засіданні, зважаючи на те, що останні ухиляються від явки до суду.
Потерпілий та законний представник в судове засідання від 06.01.2025 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.
В матеріалах справи має місце заява потерпілого від 17.03.2025, за змістом якої останній просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, посилаючись на свій неповнолітній вік та обставини справи, які викликають у нього хвилювання (а.с.87 т.2).
Від законного представника потерпілого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за станом здоров`я. Вказане клопотання суд залишив без задоволення, оскільки законним представником до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання. Крім того суд врахував, що вказана неявка у судове засідання є повторною з неповажних причини. Крім того, суд також приймає до уваги , що участь як потерпілого так і законного представника під час судового розгляду є необов`язковою.
Потерпілим у даній справі заявлений цивільний позов.
Відтак, зважаючи на заяву потерпілого про розгляд справи у його відсутності, визнання вини обвинуваченим за обставинами викладеними в обвинувальному акті, суд уважає можливим розгляд справи у відсутності потерпілої сторони.
При цьому суд ураховує тривалий розгляд справи, розгляд якої неодноразово відкладався безпосередньо за заявленими клопотаннями потерпілої сторони з тих чи інших підстав. 
Окрім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125  КК України, надано наступні письмові докази, які відповідно до ст.ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені, а саме:
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.03.2024, за змістом якого зазначено про прийняття усної заяви від ОСОБА_7 про спричинення 24.02.2024 близько 22 год. її сину ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, зокрема, ОСОБА_9 ;
- рапорт інспектора-чергового відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 25.02.2024 про те, що 24.02.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.02.2024 о 22:26 за адресою АДРЕСА_2 , відомі хлопці із с. Рижан побили сина заявниці/ заявник ОСОБА_7 ;
- акт судово-медичного обстеження №293 від 01.03.2024, згідно із заключною частиною якого:
у гр. ОСОБА_5 виявлено садна, крововиливи на обличчі, надлом емалі 11 зуба, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука, затиснута в кулак, тощо, не менш як від 2-х ударів такими, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень;
встановлений клінічний діагноз: «ЗЧМТ, струс головного мозку» не підтверджений достовірною неврологічною симптоматикою, об`єктивними медичними даними, даними інструментальних та лабораторних методів дослідження, а тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається;
потерпілий в момент спричинення тілесних ушкоджень міг знаходитися в будь-якому положенні тіла, при якому ділянки тіла були б доступними для спричинення тілесних ушкоджень;
враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, дані ділянки доступні для її травмую чого фактору; 
- протокол огляду предмету від 23.03.2024 з фото таблицею із зображенням потерпілого та переписки з невідомою особою в соціальній мережі Instagram. Об`єктом огляду згідно із протоколом огляду предмету є CD-R диск, який наданий законним представником потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_10 . При огляді даного CD-R диску встановлено, що на ньому містяться фото із зображенням потерпілого ОСОБА_5 , на яких зображено обличчя останнього із тілесними ушкодженнями, а також переписка з невідомою особою в соціальній мережі Instagram зі сторінки користувача ОСОБА_11 ;
- висновок спеціаліста за результатами проведення допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із яким за результатами проведеного допиту за участю ОСОБА_5 було виявлено наявність ознак, які характерні для переживання психотравмуючої події фізичного та психологічного насильства, яке може мати довгострокові наслідки. Додатковим психотравмуючим фактором для підлітка є емоційне реагування на ситуацію батька, який щиро бажаючи захистити власну дитину, своїми діями ретравматизує підлітка та рекомендовано психологічна допомога батькам ОСОБА_5 ; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства над підлітком та недопущення маніпуляції над потерпілим з боку інших учасників події; корекційна робота психолога з ОСОБА_12 з метою надання психологічної підтримки, десенсибілізації психотравмуючої ситуації; обмеження подальшої участі дитини в процесуальних діях;
- висновок спеціаліста за результатами проведення допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а результатами проведеного допиту за участю ОСОБА_13 досвід, який пережив підліток під час події 24.02.2024 на зупинці в с.Хичів, відноситься до психотравмуючих (участь в конфлікті з однолітками з застосуванням фізичного та психологічного насильства) та може мати довгострокові наслідки. Виявлено порушення права дитини на піклування, захист та безпеку - неналежне виконання батьківських обов`язків (дитина перебувала після 22 год. у громадських місцях без супроводу батьків) та рекомендовано психоосвітня робота з батьками ОСОБА_13 (ювенальна поліція, соціальна служба у справах дітей тощо) щодо покращення батьківських компетенцій; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства та недопущення маніпуляції над свідком з боку обвинуваченого; корекційна робота психолога з ОСОБА_14 з метою надання психологічної підтримки, навчання реалізації потреб в ідентифікації та самоствердженні конструктивним шляхом, обмеження подальшої участі ОСОБА_13 в процесуальних діях;
- протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2024 стосовно події від 24.02.2024 з фотототаблицею. За даними протоколу, слідчий експеримент проведеного за участі свідка ОСОБА_13 , спеціаліста ОСОБА_15 та двох понятих, згідно із яким за показами свідка встановлено, що 24.02.2024 близько 23 год. 00 хв. я разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_16 пішли по селу прогулятися та потім сіли на зупинці. В цей час повз зупинку проходило п`ятеро чоловік, і двоє із підійшли до нас, а інші залишилося на дорозі. Ці двоє були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , і ОСОБА_19 запитав: «чи є тут ОСОБА_20 », але ОСОБА_21 мовчав. В цей момент до ОСОБА_22 , який сидів на лавці підійшов ОСОБА_23 та без пояснень замахнувся та хотів його вдарити, але ОСОБА_21 відхилися. Потім ОСОБА_23 знову замахнувся та вдарив ОСОБА_21 в область обличчя з лівої сторони правою рукою.
Після підійшов ОСОБА_19 наніс один удар рукою ОСОБА_21 в область обличчя, і ОСОБА_21 знов намагався встати, але ОСОБА_19 та ОСОБА_23 заштовхали ОСОБА_21 в куток і він сів. Коли ОСОБА_21 був на лавці, то йому ОСОБА_19 наніс один удар ногою по животі, а потім ОСОБА_23 також наніс один удар ногою по животі ОСОБА_21 .
Після цього ОСОБА_21 знов почав намагатися вирватися, але схватився за металевий прут щоб не впасти і в цей час його за куртку схопив ОСОБА_23 та тримав, а ОСОБА_19 говорив «ложи його». Але ОСОБА_21 відштовхнув ОСОБА_24 і побіг в сторону доми. Потім ОСОБА_23 та ОСОБА_19 пішли, а я та ОСОБА_25 ще деякий час побули на зупинці та пішли до ОСОБА_21 додому.
Далі свідку ОСОБА_13 було запропоновано відтворити механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_26 потерпілому ОСОБА_5 . На дану пропозицію свідок ОСОБА_13 погодився та в присутності понятих показав як ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 один удар рукою в область обличчя. Надалі свідок ОСОБА_13 показав як ОСОБА_27 наніс ОСОБА_5 один удар в обличчя. Після цього свідок ОСОБА_13 показав як ОСОБА_4 та ОСОБА_28 по черзі нанесли по одному удару ОСОБА_5 по животі ногою; 
- копія медичної картки стаціонарного хворого №893 ОСОБА_5 , за змістом якої має місце запис, зокрема, від 25.02.2024 о 10:15 год. про скарги пацієнта на слабкість, набряк верхньої та нижньої губи, болі у верхній щелепі, головний біль, головокружіння…;
- копія медичної картки стаціонарного хворого №931 ОСОБА_5 , де має місце запис, зокрема, про діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку та призначення лікування;
- протокол огляду місця події від 06.04.2024, згідно якого в присутності двох понятих проведено огляд ділянки місцевості, а саме узбіччя дороги, що знаходиться в с. Хичів по вул. Шевченка неподалік будинку 17, яка є відкритою у вільному доступі на якій має місце зупинка громадського транспорту, яка не освітлюється, що відображено у фототаблиці;
- висновок спеціаліста за результатами проведення допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , подія (участь в конфлікті з однолітками з застосуванням фізичного та психологічного насильства та подальші слідчі дії) є психотравмуючою з ознаками психологічної травми на даний момент та можливих довгострокових наслідків. Співпадіння вербального та невербального проявів у підлітка під час допиту дає розуміння, що дитина відтворює події, які були у власному досвіді. Виявлено порушення прав дитини на піклування, захист та безпеку - неналежне виконання батьківських обов`язків ( дитина перебувала після 22 год. у громадських місцях без супроводу батьків) та рекомендовано психоосвітня робота з батьками ОСОБА_29 (ювенальна поліція, соціальна служба у справах дітей тощо) щодо покращення батьківських компетенцій; надання батьками ОСОБА_16 емоційної підтримки; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства над підлітком та недопущення маніпуляції над свідком з боку обвинуваченого; корекційна робота психолога з ОСОБА_30 з метою надання психологічної підтримки, десенсибілізації психотравмуючої ситуації; обмеження подальшої участі дитини в процесуальних діях;
- протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2024 за участі потерпілого ОСОБА_5 , спеціаліста психолога ОСОБА_31 та двох понятих, під час якого потерпілий повідомив про події від 24.02.2024 та механізм завдання йому тілесних ушкоджень та відтворив їх;
- протокол проведення слідчого експерименту від 15.04.2024 за участі свідка ОСОБА_29 , спеціаліста психолога ОСОБА_15 , за змістом якого свідок повідомив про події від 24.02.2024 про завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та відтворив механізм супроводження таких тілесних ушкоджень;
- висновок експерта №104 (комісійна судово-медична експертиза), згідно із якою по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено: 
1.,3.,5.,6. Згідно записів в акті судово-медичного обстеження № 293 на ім`я ОСОБА_5 , від 26.02.2024 в наданих медичних картах стаціонарного хворого комунального некомерційного підприємства «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради у останнього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2-х саден над верхньою губою зліва, в лівій скроневій ділянці волосяної частини голови, 4-х крововиливів в слизову верхньої та нижньої губ, надлому емалі 11-го зуба. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупої травмуючої, контактуючої, слідоутворюючої поверхні, не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, які не дозволяють її ідентифікувати, могли виникнути при нанесенні ударів натуральною зброєю чоловіка, якою є кулак, нога взута у взуття. Також не можливо точно встановити які тілесні ушкодження виникли в результаті нанесення ударів руками та ногами. По терміну свого виникнення вони можуть відповідати даті 24.02.2024.
По ступеню своєї тяжкості спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_5 як в своїй сукупності, так і кожне з них відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження у вигляді надлому емалі 11-го зуба відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. При визначенні ступеня тяжкості спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_5 виставлений лікарями комунального некомерційного підприємства «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради діагноз: заключний клінічний: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку до уваги не приймався, так як він не підтверджений відповідною об`єктивною неврологічною симптоматикою та не відповідає протоколу надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою (Міністерство охорони здоров`я України, Київ 2006).
Судити точно про кількість контактуючих дій тупої слідоутворюючої поверхні (ударів) судово-медичним шляхом не представляється можливим, не виключена можливість спричинення множинних, не підлягаючих рахунку ударів в ділянку голови. На час спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись по відношенню до нападаючого (их) в любому положенні, окрім того положення при якому ділянки тіла розташування тілесних ушкоджень були б не доступними для нанесення травмуючих дій (ударів).
Оцінку умов та обставин спричинення тілесних ушкоджень вказаних ОСОБА_5 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_32 при проведенні слідчого експерименту надають судово-слідчі органи. Комісія експертів не виключає можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за обставин вказаних вищевказаними особами;
- карта виїзду швидкої медичної допомоги №172, за даними якої відбувся виклик за адресою АДРЕСА_2 , привід виклику травма пацієнта ОСОБА_5 , учня 9-го класу, попередній діагноз: носова кровотеча, підозра струс головного мозку із зазначенням надання медичної допомоги;
- відповідь Новоборівської селищної ради за запитуваною інформацією згідно із якою в зимовий період на території Новоборівської селищної ради здійснювалося освітлення всіх населених пунктів приблизно з 18:00 до 24:00 та з 05:00 до 08:08 годин. Станом на 24.02.2024 заявок щодо ремонтних та будь-яких інших робіт по налаштуванню вуличного освітлення в с. Хичів по вул. Шевченка не надходило. Ввімкнення та вимкнення вуличного освітлення населених пунктів відбувається за допомогою встановленого світодіодного реле часу.
Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючі обвинуваченого ОСОБА_4 документи, зокрема:
- вимога про судимість, за якою ОСОБА_4 станом на 26.03.2024 є не судимим;
- копію вироку Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.01.2025 та ухвала Житомирського апеляційного суду від 01.05.2025, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 155 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленим іспитовим строком 1(один) рік;
- за даними ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 19.06.2020 був призваний на строкову військову службу у військову частину НОМЕР_1 та станом на 28.03.2024 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває про вказане слідує і з відповіді від 26.09.2024;
- за даними Комунального некомерційного підприємства "Хорошівська лікарня" Хорошівської селищної ради обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
- довідка-характеристика на ОСОБА_4 видана Хорошівською селищною радою, за змістом якої зазначено, що гр. ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 у будинку матері. Служив у ЗСУ, був поранений. Власної сім`ї не має, працює неофіційно в м. Коростишів, додому приїздить на вихідні;
- копія ухвали Володарсько-Волинського районного суду від 13.04.2023 у справі 276/349/23 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України; 
Судом також досліджені процесуальні документи на підставі, яких здобувались докази, зокрема:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12024065460000034 від 06.03.2024 за правовою кваліфікацією правопорушення ч.1 ст. 125 КК України, згідно якого зазначено, що 24.02.2024 близько 22год. 00 хв в с. Хичів Житомирського району Житомирської області на зупинці сину заявниці ОСОБА_5 2009 р.н., спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_17 ;
- постанова про призначення групи прокурорів від 06.03.2024; 
- постанова про створення групи дізнавачів від 06.03.2024;
- направлення на судово-медичне освідування ОСОБА_5 ;
- заява ОСОБА_10 про залучення останнього як законного представника потерпілого ОСОБА_5 ; 
- постанова про залучення представника потерпілого від 07.03.2024;
- постанова про визнання потерпілим від 07.03.2024;
- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для потерпілого; 
- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0812П;
- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;
- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для свідка;
- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0813П;
- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;
- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для свідка;
- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0814П;
- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;
- постанова про залучення спеціаліста-психолога від 22.03.2024;
- постанова про визнання речей речовими доказами від 23.03.2024, якою визано речовим доказом CD-R диск, наданий законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_10 ; 
- постанова про призначення та доручення проведення комісійної судово-медичної експертизи від 29.04.2024;
- ухвала слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.05.2024 у справі №276/1045/24 про надання тимчасового доступу до інформації, яка перебуває у володінні у володінні КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради, юридична адреса м. Житомир вул. Покровська, 98 в, Житомирський район Житомирська область з можливістю їх вилучення, а саме: картки виклику карети швидкої медичної допомоги, яка здійснювала виїзд до ОСОБА_5 в с. Хичів Житомирського району, Житомирської області в період з 24.02.2024 по 25.02.2024;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.06.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.05.2024 у справі №276/1045/24 із зазначенням про ознайомлення із карткою виїзду швидкої медичної допомоги №172 та ознайомлення із її змістом;
- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 07.06.2024;
- повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 30.09.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України;
- протокол роз`яснення ОСОБА_4 права на захист від 30.09.2024;
- постанова про виділення матеріалів кримінального провадження від 14.10.2024.
Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.
Зважаючи на всі викладені обставини, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Разом з тим суд не приймає до уваги твердження потерпілої сторони висловлені під час судового розгляду про те, що під час досудового розслідування обставин кримінального стосовно обвинувачення ОСОБА_4  не відбулось його всебічне повне і неупереджене розслідування, оскільки це спростовується дослідженими в судовому засіданні у своїй сукупності доказами.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 125 КК України доведена повністю "поза розумним сумнівом". 
Так, своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , вчинених групою осіб, за попередньою змовою між собою, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.
Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.
Таким чином при призначенні обвинуваченому  ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, неодружений, офіційно не працює.
Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки саме така міра покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Крім того, суд ураховує наявний вирок Володарсько-Волинського районного суду від 21.01.2025 у справі №276/2665/24 за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 155 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленим іспитовим строком 1(один) рік, який слід виконувати самостійно.

ІV. Вирішення цивільного позову.
Потерпілим поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якого цивільний позивач ОСОБА_5 просить стягнути на його користь з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 11 665,38 грн та моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн, завдану вчиненням кримінального правопорушення.
Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок заподіяння ОСОБА_4 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , останньому було спричинено матеріальну шкоду, що включає в себе витрати на лікування: придбання медикаментів, медичне обстеження та витрат, пов`язаних із транспортуванням до медичних закладів. 
Вказує, що загальна сума витрат, понесених позивачем становить 11 665,38 грн, що підтверджує чеками, які додані до позовної заяви.
Окрім завданої матеріальної шкоди позивач зазначає, що протиправним діями ОСОБА_4 йому заподіяно і моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач отримав фізичні страждання, моральні страждання, був позбавлений звичного ритму життя. Потерпілий вказує0, що після події перебував у пригніченому стані, відчував і відчуває душевний біль, тугу, тривогу, значне погіршення сну, перебував в депресивному стані внаслідок пережитого стресу, і відновити попередній стан його життя наразі не вдалося. Крім цього, позивач вимушений був пропускати навчання, тренування.
При цьому зауважує, що цивільний відповідач не звертався до потерпілого чи його законного
представника ні з вибаченнями, ні з пропозицією відшкодувати матеріальні витрати та моральну шкоду. Таку поведінку відповідача позивач розцінює, як повну байдужість до скоєного.
А відтак, завдану йому моральну шкоду оцінює в 300 000,00 грн.
Цивільний відповідач - обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав, однак будь яких обґрунтованих заперечень не надав.
Прокурор у судових дебатах цивільний позов просив задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду, яка підтверджена документально, в повному обсязі. Моральну шкоду задовольнити частково.
Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.
За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України  зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла особа - цивільний позивач пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого збитків, які складаються з витрат, понесених на лікування, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що у загальному розмірі складають 11 665,38 грн.
Понесення таких витрат потерпілим підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а відтак, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 11 665,38 грн. 
Щодо вимог цивільного позивача про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).
За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, після завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та уважає, що заявлена до стягнення моральна шкода в розмірі, зазначеному у позовних вимогах потерпілого є надмірною, тому суд уважає за можливе зменшити її розмір до 10 000 грн.
Таким чином оцінивши матеріали кримінального провадження, суд цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольняє частково на суму 21665,38 грн з яких 11665,38 грн матеріальна шкода та 10000,00 грн моральна шкода.
В решті позову відмовляє за безпідставністю вимог.

V. Вирішення питання щодо запобіжного заходу
У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

VІ. Рішення щодо речових доказів
Арешт на майно не накладався.
Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІІ. Процесуальні витрати
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ: 
1.  ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок).
2.Запобіжний захід  ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
3. Вирок Володарсько-Волинського районного суду від 21.01.2025 у справі №276/2665/24, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 155 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленим іспитовим строком 1(один) рік, виконувати самостійно.
4. Речові докази по справі:
CD-R диск, наданий законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , залишити у матеріалах справи.
5. Цивільний позов   ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
6. Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )
- 11 665,38 грн (одинадцять тисяч шістсот шістдесят вісім гривень тридцять вісім копійок) завданої матеріальної шкоди;
- 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.
7. В решті позову відмовити за безпідставністю вимог.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий суддя 	ОСОБА_1