Справа № 127/16354/25
Провадження № 22-ц/801/160/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року	Справа № 127/16354/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
учасники справи:
позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. у м. Вінниці, дата складання повного рішення 29 жовтня 2025 року, -
в с т а н о в и в :
В травні 2025 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового помешкання по АДРЕСА_1 . Зазначене житлове приміщенні забезпечується послугами з постачання теплової енергії, які надаються КМ ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідач ОСОБА_1 в порушення приписів п. 5 ч. 2 ст. 7, 9 ЗУ «Про житлові-комунальні послуги», в період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2025 року включно заборгував за надані послуги з постачання теплової енергії 25 851,47 грн, що підтверджується оборотною відомістю за особовим рахунком № НОМЕР_1 за відповідний період, із яких: 22 504,10 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії; 2 615,64 грн - суми втрат від інфляції; 731,73 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року позов задоволено:
- стягнуто з ОСОБА_1 , на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2025 року в розмірі 25 851,47 грн, з яких: 22 504,10 грн - основний борг, 2 615,64 грн сума втрат від інфляції, 731,73 грн - 3% річних;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» 3 028,00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач своєчасно, належної якості надає послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_1 щомісячно надсилалися вимоги щодо сплати боргу за отримані житлово-комунальні послуги, зокрема за послугу з постачання теплової енергії, а тому він усвідомлював, що є боржником перед КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», однак в порушення своїх зобов`язань, не оплачує спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, у зв`язку з чим в період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2025 року включно утворилася заборгованість за теплову енергію в розмірі 25 851,47 грн, із яких: 22 504,10 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії; 2 615,64 грн - суми втрат від інфляції; 731,73 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості, що підтверджується оборотною відомістю за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням, 25 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, те що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року справа № 127/16354/17, яке набрало законної сили 13 лютого 2019 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 11/100 частин квартири АДРЕСА_2 : за ОСОБА_1 - на 89/100 частини цієї квартири. Таким чином, ОСОБА_2 є співвласницею квартири, про що було відомо позивачу, так як він уже звертався раніше до суду і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року у справі № 127/8513/22 заборгованість була стягнута солідарно з нього та ОСОБА_2 . Відтак співвідповідачем мала бути ОСОБА_2 , однак ні позивач, ні суд її не залучили до справи.
10 грудня 2025 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Основними доводами відзиву є те, що нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані особи, місце проживання яких у цій квартирі зареєстроване у встановленому порядку. КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не володіє інформацією щодо ОСОБА_2 як власниці помешкання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не повідомляв про це суд першої інстанції та позивача.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступне:
-згідно інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади від 03 червня 2025 року № 18651, ОСОБА_1 з 27 липня 2007 року по теперішній час зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_2 (а. с. 13);
- на ім`я ОСОБА_1 за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду м. Вінниці (а.с. 5);
- 01 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачами укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті КП ВМР «ВМТЕ». Згідно пункту 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (а. с. 7);
- приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , технічно під`єднане до зовнішніх інженерних мереж та віднесено до зони обслуговування позивача, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2021 року № 2634 та від 21 липня 2022 року № 1447, якими погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів позивача;
- ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2025 року включно заборгував за надані послуги з постачання теплової енергії 25 851,47 грн, із яких: 22 504,10 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії; 2 615,64 грн - суми втрат від інфляції; 731,73 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості, що підтверджується оборотною відомістю за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 6).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022) затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року, в якому закріплено обов`язок виконавця надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (пункт 5).
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 вересня 2019 року № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182.
Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії помешкання по АДРЕСА_1 , які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».
Згідно оборотної відомості за період з 01 грудня 2022 року по 31 березня 2025 року включно заборгував за надані послуги з постачання теплової енергії 25 851,47 грн, із яких: 22 504,10 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії; 2 615,64 грн - суми втрат від інфляції; 731,73 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність договірних відносин між споживачем та надавачем послуг та про доведеність наявності заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що співвласницею 11/100 квартири є ОСОБА_2 , а тому позов мав бути заявлений і до неї. 
На такий аргумент апеляційної скарги апеляційний суд зауважує наступне.
Як вбачається зі змісту частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказ Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1)докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2)докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3)суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4)суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5)наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі
№ 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження
№ 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня
2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603 та інші).
Зазначена судова практика є сталою й незмінною і в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (див.: постанови від 03 травня 2018 року у справі
№ 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі
№ 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22 та інші).
В справі що розглядається відповідач ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, неодноразово клопотав про відкладення розгляду справи (а. с. 24, 27), подавав відзив на позовну заяву (а. с. 31 – 32), проте не повідомляв суд про наявність іншого співвласника квартири, не надавав докази цього.
З урахуванням вищевикладеного, приписів статті 367 ЦПК України, апеляційний суд в межах розгляду справи не дає оцінки наявності (відсутності) інших співвласників квартири.
Як встановлено судом першої інстанції, саме ОСОБА_1 є зареєстрованим у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на його ім`я відкрито особовий рахунок № № НОМЕР_1 (а.с. 5), і він є стороною договору про надання послуг з постачання теплової енергії, а тому зобов`язаний нести відповідальність за виконання грошових зобов`язань за таким договором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц, згідно з якою наявність інших співвласників житла не звільняє зареєстрованого споживача від обов`язку оплати житлово-комунальних послуг.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на існування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року у справі № 127/8513/22, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, - не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у справі яка розглядається наразі, оскільки вказане рішення не позбавляє позивача права обрати спосіб захисту та звернутися з вимогою про стягнення заборгованості до одного з солідарних боржників.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку поданим доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та не містять посилань на істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному порядку, слід залишити за ним. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати ОСОБА_1 , понесені ним в апеляційній інстанції, залишити за ним.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча   Т. М. Шемета

Судді    О. В. Ковальчук 

О. С. Панасюк