ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
08 грудня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 2314/2151/12
провадження № 61-7592св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 
заінтересована особа (стягувач) - Кредитна спілка «Кредит Союз», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євтушенка Миколи Павловича на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 травня       2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В.,        Новікова О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст скарги
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії, бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)                (далі - Другий ВДВС у м. Черкаси), стягувач - Кредитна спілка «Кредит Союз»        (далі - КС «Кредит Союз»).
 
Скаргу ОСОБА_1 мотивувала тим, що 04 жовтня 2012 року Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ) накладено арешт на нерухоме майно, що належить їй, реєстраційний номер обтяження - 13076527; зареєстровано: 04 жовтня 2012 року 11:39:57 на підставі постанови старшого державного виконавця Федоренко І. А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, винесеної 20 червня 2012 року.
 
09 вересня 2014 року Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ накладено арешт на нерухоме майно, що належить їй, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер - НОМЕР_3, видана 05 вересня 2014 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 15668961 від 09 вересня             2014 року, Черкаське РУЮ Черкаської області.
 
Заявник указувала, що 29 лютого 2024 року подала до Другого ВДВС у м. Черкаси заяву про зняття арешту з майна. 21 березня 2024 року отримала відповідь, якою їй відмовлено у знятті арешту з майна та повідомлено, що виконавчі провадження № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 є завершеними та знищеними. Отже, зазначені виконавчі провадження є закінченими, про що свідчить її відсутність як божника в Єдиному реєстрі боржників та відповідь виконавчої служби про знищення виконавчих проваджень.
 
Арешти накладено виконавчою службою на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2012 року у справі № 2314/2151/12 за позовом КС «Кредит Союз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту, однак борг погашено за рахунок заставного майна, що підтверджується рішенням Господарського суду Черкаської області         від 03 листопада 2016 року у справі № 925/1167/16.
Уважала, що на підставі частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно зняти арешти з належного їй майна, у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень.
 
ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати неправомірною бездіяльність Другого ВДВС у м. Черкаси, що полягає                       у незнятті арештів за виконавчими провадженнями № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6;
- зобов`язати Другий ВДВС у м. Черкаси зняти арешти з належного їй майна,                           у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року, постановленою у складі судді Демчика Р. В., скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого ВДВС у м. Черкаси, стягувач - КС «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
 
Визнано неправомірною бездіяльність Другого ВДВС у м. Черкаси, що полягає                         у незнятті арештів у виконавчих провадженнях № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6.
Зобов`язано Другий ВДВС у м. Черкаси зняти арешти з майна ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6.
 
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що незняття виконавчою службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу Другого ВДВС у м. Черкаси задоволено.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.
 
У задоволенні скарги  ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого ВДВС у м. Черкаси, стягувач - КС «Кредит Союз», та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що державний виконавець, який повернув зазначені виконавчі листи стягувачу та прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа на виконання до іншого ВДВС, не знявши при цьому накладений у межах цих виконавчих проваджень арешт з майна, діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в силу положень                     статті 50 зазначеного Закону у нього відсутні підстави для скасування накладених обтяжень.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Євтушенко М. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду        від 07 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
02 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Придніпровського районного суду м. Черкаси, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи від 01 грудня    2025 року, на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду, у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14.
 
Указує, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам. 
 
Стверджує, що арешт не скасовано протягом тривалого часу, виконавчі провадження закриті і будь-які арешти мають бути зняті. Від кредитора відсутні будь-які претензії, така позиція ДВС є перевищенням їх повноважень. Своїми незаконними діями ДВС без будь-якої легітимної мети втручаються у право власності фізичної особи.
Зазначає, що підстав для нескасування арештів у цій справі немає, постанова суду апеляційної інстанції призводить виключно до порушень основоположних прав скаржника.
 
Вважала, що апеляційна скарга підписана неуповноваженою особою. 
 
Суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки                       05 березня 2024 року одноособово відклав розгляд справи, а 07 травня 2025 року не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У липні 2025 року Другий ВДВС у м. Черкаси подав до Верховного Суду відзив,                 у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня      2012 року у справі № 2314/2151/12 позовні вимоги КС «Кредит-Союз» до            ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Кредит-Союз» борг у сумі 588 712,39 грн та сплачений позивачем судовий збір у сумі 3 327,00 грн.
 
Постановою Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 09 червня 2014 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_3, виданий 05 вересня             2014 року, видавник - Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ; підстава несення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15668961 від 09 вересня 2014 року 15:06:59, ОСОБА_3 , Черкаське РУЮ Черкаська області.
 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03 листопада 2016 року позов КС «Кредит-Союз» до ФГ «Весна» про звернення стягнення на заставлене майно задоволено. Звернуто стягнення на заставлене за договором застави від 24 грудня 2009 року № Че747/1-3 майно, що належить на праві власності ФГ «Весна», для задоволення вимог до ОСОБА_1 за договором кредиту (кредитної лінії)                     від 24 грудня 2009 року № Че-0747 у сумі 230 896,65 грн шляхом реалізації заставленого майна на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною за результатами оцінки, проведеної відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
 
29 лютого 2024 року адвокат Євтушенко М. П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Другого ВДВС у м. Черкаси із заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_1 
 
15 березня 2024 року у відповідь на заяву адвоката, Другим ВДВС у м. Черкаси  надана лист № 4540/26.21-43/40893, яким повідомлено, що перевіркою бази автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП) встановлено, що               у Другому ВДВС у м. Черкаси не перебувають на виконанні відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
 
Із АСВП встановлено, що відносно ОСОБА_1 наявні завершені провадження № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, за якими станом на               14 березня 2024 року відсутня підтверджуюча інформація про сплату боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Вищевказані виконавчі провадження завершено на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року  (у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити  особу боржника,  з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи ) та на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).
 
Матеріали справи не містять інформації з Черкаського відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції (далі - Черкаського ВДВС Черкаського РУЮ), до якого було передано за належністю наведені виконавчі документи.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду     (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Євтушенка М. П.                                не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (тут і надалі Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі статтею 48 цього Закону.
 
Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначено, що в разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
 
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
 
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
 
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
 
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
 
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
 
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
 
Крім того державний виконавець не має обов`язку знімати арешт з майна боржника в разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби.
 
Не містить таких підстав для зняття арешту й Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
 
Подібні висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24).
 
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суди встановили, що виконавчі провадження № № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, за яким ОСОБА_1 є боржником, завершені на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, тобто за результатами вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, та на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, тобто у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
 
Наведені обставини, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції,                                         не зобов`язували державного виконавця знімати арешт, накладений на майно боржника.
 
Доказів завершення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2314/2151/12, виданого на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2012 року, на іншій підставі, яка б наділяла державного виконавця правом зняти арешт з майна боржника, суду не надано, як                 і не надано доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 судового рішення.
 
Установивши, що Другий ВДВС у м. Черкаси діяв з дотриманням вимог закону, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні скарги.
 
Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини                       є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.
 
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня             2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), суди під час вирішення спору у подібних правовідносинах мають враховувати саме останню правову позицію.
 
Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права внаслідок одноособового відкладення судового засідання на увагу не заслуговують, оскільки 05 березня 2025 року справа була знята з апеляційного розгляду у зв`язку з хворобою головуючого судді.
 
Посилання заявника на порушення права ОСОБА_1 на судовий захист, оскільки суд апеляційної інстанції не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи, також не заслуговують на увагу. Про дату, час і місце розгляду справи             07 травня 2025 року заявник - адвокат скаржника повідомлявся належним чином (через Електронний суд) (а.с. 185), а неявка учасників справи або інших осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи,                                         не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційна скарга підписана неуповноваженою особою, також не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, оскільки повноваження ОСОБА_4 вчиняти дії від імені Другого ВДВС                         у м. Черкаси підтверджені витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних  осіб-підприємців та громадянських формувань (а.с.113).
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України                                не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження. 
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                               не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євтушенка Миколи Павловича залишити без задоволення.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2025 року залишити                            без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

 
 
                                                                                                        Д. Д. Луспеник

 
 
                                                                                                        Ю. В. Черняк