Справа № 560/5700/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

03 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ) щодо обчислення розміру його пенсії із розрахунку 70 % суми грошового забезпечення та виплати призначеної пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025 з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язати ГУ ПФУ перерахувати та виплачувати йому пенсію із розрахунку 80 % суми грошового забезпечення: з 01.02.2020 – на підставі довідки Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області №145 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2020; з 01.02.2021 – на підставі довідки Управління СБУ у Хмельницькій області №146 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2021; з 01.02.2022 – на підставі довідки Управління СБУ у Хмельницькій області №147 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2022; з 01.02.2023 – на підставі довідки Управління СБУ у Хмельницькій області №148 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2023; у всіх випадках – без обмеження пенсії максимальним розміром; з 01.03.2024 – здійснити виплату пенсії з урахуванням індексації, нарахованої на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження максимальним розміром; з 01.03.2025 – здійснити виплату пенсії з урахуванням суми індексації, нарахованої на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 10.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надати до суду в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 03.02.2026 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залишення позовних вимог без розгляду відмовлено.
Відповідно до позовної заяви, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.
Позивач зазначає, що пенсію за вислугу років йому було призначено за Законом № 2262-ХІІ із розрахунку 80 % суми грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами пенсійної справи. 
Стверджує, що надалі відповідач мав право лише перераховувати вже призначену пенсію у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення, але не змінювати визначений при призначенні відсоток 80 %. Тому застосування відповідачем 70 % при перерахунку з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, на думку позивача, є протиправним як таким, що суперечить статті 63 Закону № 2262-ХІІ, принципу незворотності дії закону в часі та практиці Верховного Суду, де розмежовано процедури призначення та перерахунку пенсії.
Позивач вказує, що відповідач також безпідставно обмежує його пенсію максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. 
Окремо позивач зазначає, що індексація його пенсії з 01.03.2024 та 01.03.2025 була проведена лише формально, оскільки через застосування обмеження його пенсії максимальним розміром фактичний розмір виплати не змінився. 
Позивач вважає, що індексація повинна збільшувати фактичний розмір пенсії, обчисленої у розмірі 80 % грошового забезпечення, і не може «обнулятися» шляхом обмеження пенсії максимальним розміром.
У відзиві на позов ГУ ПФУ заперечило проти його задоволення, посилаючись на те, що спірних правовідносинах діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, не допустило порушення прав та законних інтересів позивача. 
Також відповідач заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та повідомленням представника ГУ ПФУ про час і місце розгляду.
Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, суд виходить із такого. 
Зі змісту статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вбачається, що адміністративні справи можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, у тому числі без повідомлення учасників справи, якщо суд не вбачає необхідності у проведенні судового засідання з їх участю.
При цьому, суд враховує: характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг доказів, а також те, чи є потреба у допиті свідків, призначенні експертизи тощо.
У цій справі спір має виключно правовий характер і стосується правильності застосування норм матеріального права при перерахунку й виплаті пенсії за наявними письмовими доказами. 
Фактичні обставини (статус позивача, видача довідок грошового забезпечення, проведення перерахунків, застосування 70 % та обмеження пенсії максимальним розміром) підтверджені документально і по суті сторонами не заперечуються.
Необхідності у допиті свідків чи призначенні експертизи суд не вбачає. 
Сторони реалізували право на подання заяв по суті справи та доказів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін є достатнім для забезпечення права на справедливий судовий розгляд, а тому клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не підлягає задоволенню. 
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд установив таке.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач є пенсіонером, пенсійне забезпечення якого здійснюється за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ). 
Пенсію за вислугу років позивачу призначено з 2014 року. 
Згідно з протоколом про призначення пенсії та розрахунковими документами, наявними у пенсійній справі, основний розмір пенсії при її первісному призначенні обчислено у розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення. Це рішення не скасовувалося і не змінювалося, а відсотковий розмір (80 %) не оспорювався органом пенсійного забезпечення.
На підставі довідок Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області: №145, №146, №147, №148 від 21.12.2023 про розміри грошового забезпечення позивача станом на 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 ГУ ПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачу з відповідних дат, але при цьому: визначило основний розмір пенсії, виходячи з 70 % сум грошового забезпечення; обмежило розмір пенсійної виплати максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.
З 01.03.2024 та 01.03.2025 ГУ ПФУ провело перерахунок пенсії позивачу у зв`язку з індексацією на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 та від 25.02.2025 № 209, однак фактичний розмір виплати позивачу залишився на рівні максимального розміру пенсії, визначеного відповідачем, без її збільшення до повного розміру з урахуванням індексації.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Правові відносини щодо пенсійного забезпечення позивача регулюються Законом № 2262-ХІІ.
На час первісного призначення позивачу пенсії (2014 рік) діяла редакція статті 13 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якою, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. 
Пізніше до статті 13 вносилися зміни, зокрема Законом № 1166-VII від 27.03.2014, яким для нових призначень пенсій встановлено граничний розмір 70 % грошового забезпечення.
Однак ці зміни стосуються порядку первісного призначення пенсій, а не перерахунку раніше призначених пенсій.
Стаття 63 Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній як на час первинного призначення пенсії позивачу, так і на час спірних перерахунків, передбачає, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. 
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Отже, суд вказує на те, що перерахунок пенсії за статтею 63 Закону № 2262-ХІІ є зміною розміру вже призначеної пенсії внаслідок підвищення грошового забезпечення, а не повторним призначенням пенсії на нових умовах.
Стаття 64 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України від 15.02.2022 № 2040-IX, чинній станом на 01.03.2024 та 01.03.2025 року, передбачає, що у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.
Частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-ХІІ (в редакціях до Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016) передбачалося обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. 
Однак Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 це положення (друге речення частини сьомої статті 43) визнано неконституційним і таким, що втрачає чинність з дня ухвалення рішення.
Стаття 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) встановлювала обмеження максимального розміру пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, індексації тощо), у тому числі призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону № 3668-VI в частині поширення обмеження максимального розміру пенсій на осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється за Законом № 2262-ХІІ. У пункті 2 резолютивної частини Рішення встановлено, що ці приписи втрачають чинність через шість місяців з дня ухвалення Рішення, тобто з 12.04.2023 року.
Отже, після 12.04.2023 приписи статті 2 Закону № 3668-VI в частині обмеження максимального розміру пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, втратили чинність. 
До того ж, суд звертає увагу на те, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 щодо частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, на якій ґрунтувалося відповідне обмеження, вже до прийняття Рішення 2022 року виникла колізія між спеціальним Законом № 2262-ХІІ (із виключенням неконституційної норми) та загальним Законом № 3668-VI.
Верховний Суд у своїй сталій практиці виходить з того, що в разі такої колізії підлягає застосуванню саме спеціальний закон у сфері пенсійного забезпечення військовослужбовців – Закон № 2262-ХІІ, інтерпретований з урахуванням рішень Конституційного Суду України, а норми Закону № 3668-VI в частині обмеження максимального розміру пенсій не можуть застосовуватися до пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ. 
У зразковій справі № 240/5401/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/58/18) рішенням Верховного Суду від 04.02.2019, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року, зроблено висновок, що зміна законодавцем максимального відсоткового значення пенсії (з 90 % до 70 % грошового забезпечення) не є підставою для зменшення відсоткового значення пенсії, яке було визначено при її первісному призначенні, під час наступних перерахунків на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
Верховний Суд наголосив, що: перерахунок пенсії за статтею 63 Закону № 2262-ХІІ є зміною розміру пенсії у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення, а не повторним призначенням пенсії; при перерахунку змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, в той час як відсоткове значення, визначене при призначенні пенсії, є сталим і не підлягає зменшенню.
Ця правова позиція була підтверджена в подальшій практиці Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02.03.2023 у справі № 300/5477/21, де Суд визнав протиправним зменшення пенсії за вислугу років з 90 % до 70 % грошового забезпечення при її перерахунку та зобов`язав здійснити перерахунок і виплату пенсії у попередньому відсотковому розмірі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (редакція станом на 01.03.2024 року) встановлено, що з 1 березня 2024 року проводиться індексація пенсій, у тому числі, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із обмеженням суми збільшення (індексації) розміром 1500 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (редакція станом на 01.03.2025 року) аналогічним чином передбачено проведення з 1 березня 2025 року індексації пенсій, у тому числі призначених за Законом № 2262-ХІІ, із застосуванням коефіцієнта 1,115 та подібних обмежень щодо розміру збільшення.
Верховний Суд у постанові від 20.06.2024 у справі № 420/23990/23 (адміністративне провадження № К/990/12686/24) дійшов висновку, що встановлення Кабінетом Міністрів України верхньої межі суми індексації (збільшення пенсії) на підставі відповідних бюджетних законів та статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є допустимим інструментом реалізації державної соціальної політики в умовах воєнного стану і не суперечить Конституції України, за умови дотримання принципу пропорційності.
При цьому, Верховний Суд не визнав правомірним обмеження загального розміру пенсійних виплат, призначених за Законом № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, після Рішень Конституційного Суду України № 7-рп/2016 та № 7-р(ІІ)/2022 – навпаки, у ряді справ (зокрема, у спорах про перерахунок військових пенсій) Суд дійшов висновку, що такі обмеження не підлягають застосуванню.
Отже, допустимим є обмеження розміру індексації як додаткової доплати, але не встановлення граничного (максимального) розміру пенсії військовослужбовців, призначеної за Законом № 2262-ХІІ, на рівні десяти прожиткових мінімумів.
Щодо відсоткового значення пенсії (80 % / 70 %), то суд зазначає про таке. 
З пенсійної справи позивача вбачається, що при первісному призначенні пенсії за вислугу років її основний розмір був визначений у розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення. 
Це відповідає редакції статті 13 Закону № 2262-ХІІ, чинній на час призначення пенсії, з урахуванням внесених Законом № 3668-VI змін (максимум 80 %).
ГУ ПФУ, здійснюючи перерахунки пенсії позивачу з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 на підставі довідок Управління СБУ щодо нового розміру грошового забезпечення, застосувало при цьому 70-відсоткове значення замість 80 %, посилаючись на редакцію статті 13 Закону № 2262-ХІІ, чинну на час перерахунку.
Водночас, такий підхід суперечить наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду у зразковій справі № 240/5401/18 та справі № 300/5477/21, відповідно до яких, перерахунок пенсії на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ не є повторним призначенням пенсії, а тому, зміна законодавцем граничного відсоткового значення пенсії не може використовуватися як підстава для зменшення відсоткового значення вже призначеної пенсії.
Відповідно, при перерахунку пенсії позивача змінною величиною мав бути лише розмір грошового забезпечення, зазначений у довідках Управління СБУ, тоді як відсоткове значення (80 %) повинно було залишитися незмінним.
У той же час, посилання відповідача на «чинну редакцію статті 13 Закону № 2262-ХІІ» не може виправдати зменшення відсоткового значення пенсії позивача при перерахунку, оскільки це суперечить як загальному принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), так і спеціальним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 13 та статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
За таких обставин, суд доходить висновку, що дії ГУ ПФУ щодо застосування 70 % замість 80 % при перерахунку пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 є протиправними.
Щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів), то суд виходить із таких міркувань. 
ГУ ПФУ обмежило розмір пенсії позивача, розрахованої з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, а також після індексацій з 01.03.2024 та 01.03.2025, максимальним розміром – десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, посилаючись на частину сьому статті 43 Закону № 2262-ХІІ та статтю 2 Закону № 3668-VI.
Однак, як уже зазначалося, частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ (в частині встановлення обмеження максимального розміру пенсії) була визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 і втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.
Щодо статті 2 Закону № 3668-VI, то приписи цієї статті в частині поширення обмеження максимального розміру пенсій на осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється за Законом № 2262-ХІІ, визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 і втратили чинність з 12.04.2023 року.
Отже, на момент прийняття оспорюваних рішень ГУ ПФУ, зокрема листа про результати перерахунку пенсії позивача, який охоплює періоди з 01.02.2020 по 01.03.2025 року, вже була сформована і конституційна, і судова практика, яка: виключала застосування частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ; визнавала неконституційними відповідні положення статті 2 Закону № 3668-VI; вимагала у разі колізії норм віддавати перевагу спеціальному Закону № 2262-ХІІ та рішенням Конституційного Суду України.
Верховний Суд у своїй сталій практиці, дійшов висновку, що обмеження пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, максимальним розміром десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, є неправомірним, а відповідні дії органів Пенсійного фонду підлягають визнанню протиправними з обов`язком провести перерахунок пенсій без такого обмеження.
При цьому, посилання ГУ ПФУ на формулювання постанов Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025, згідно з якими, індексація проводиться «у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом», не може слугувати самостійною підставою для обмеження пенсії позивача, оскільки: такі постанови є підзаконними нормативно-правовими актами; вони лише відсилають до «максимального розміру пенсії, визначеного законом», а не створюють нове обмеження; після Рішень Конституційного Суду України № 7-рп/2016 і № 7-р(ІІ)/2022 та сформованої практики Верховного Суду у подібних правовідносинах «максимальний розмір пенсії» для пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, як обмеження у вигляді десяти прожиткових мінімумів, не може вважатися належним чином визначеним законом.
Отже, дії ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів) при виплаті пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, а також з 01.03.2024 і 01.03.2025, є протиправними.
Щодо індексації пенсії позивача з 01.03.2024 та 01.03.2025 року, то суд зазначає про таке. 
Відповідно до положень статті 64 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 2040-IX від 15.02.2022, а також постанов Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 та від 25.02.2025 № 209, пенсії, призначені за Законом № 2262-ХІІ, підлягали індексації з 01.03.2024 та 01.03.2025 з урахуванням встановлених коефіцієнтів збільшення.
Матеріали справи свідчать, що ГУ ПФУ формально застосувало зазначені постанови, однак фактичний розмір пенсійної виплати позивачу після 01.03.2024 та 01.03.2025 не збільшився, оскільки відповідач продовжив обмежувати пенсію максимальним розміром.
З урахуванням наведених висновків про відсутність правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром, індексація пенсії за вказаними постановами має бути врахована при визначенні розміру його пенсії у повному обсязі (з урахуванням можливого обмеження саме суми індексації 1500 грн, що відповідає позиції Верховного Суду, наприклад, у справі № 420/23990/23, але не обмежує загальний розмір пенсії).
Питання конституційності чи правомірності встановлення верхньої межі саме суми індексації (1500 грн) не є предметом цього спору, а позовні вимоги стосуються відсутності обмеження загального розміру пенсії. 
Тому суд виходить з того, що ГУ ПФУ має провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням індексації з 01.03.2024 та 01.03.2025 року, не обмежуючи при цьому загальний розмір пенсії максимальним розміром.
Зі змісту статей 2, 5, 9, 245, 246, 250 КАС України, убачається, що суд у разі задоволення позову має обрати ефективний спосіб захисту порушеного права, який забезпечить його реальне відновлення та виключить необхідність повторного звернення до суду.
На підставі викладеного вище, суд доходить таких висновків.
Дії ГУ ПФУ щодо перерахунку пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 виходячи з 70 % сум грошового забезпечення замість 80 %, визначених при первісному призначенні пенсії, є протиправними, оскільки суперечать статтям 13, 63 Закону № 2262-ХІІ (у відповідних редакціях), статті 58 Конституції України та усталеній практиці Верховного Суду щодо незмінності відсоткового значення пенсії при її перерахунку.
Дії ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) при виплаті пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, а також з 01.03.2024 і 01.03.2025, є протиправними, оскільки: положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, на які спершу спиралося таке обмеження, визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016; приписи статті 2 Закону № 3668-VI в частині поширення обмеження на пенсії, призначені за Законом № 2262-ХІІ, визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 та втратили чинність з 12.04.2023 року; Верховний Суд у подібних спорах послідовно виходить з неприпустимості обмеження максимального розміру військових пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
Дії ГУ ПФУ щодо невиплати позивачу пенсії з 01.03.2024 та 01.03.2025 з урахуванням індексації, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025 року, без обмеження пенсії максимальним розміром, є протиправними, оскільки суперечать статті 64 Закону № 2262-ХІІ, зазначеним постановам та сталій практиці Верховного Суду щодо недопустимості обмеження загального розміру пенсії військовослужбовців.
Вимоги позивача щодо: визнання протиправними дій ГУ ПФУ з обчислення пенсії з 70 % грошового забезпечення; визнання протиправними дій з обмеження пенсії максимальним розміром з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, 01.03.2024, 01.03.2025 року; зобов`язання перерахувати та виплачувати пенсію з 80 % грошового забезпечення з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 на підставі довідок Управління СБУ №145–148, без обмеження максимальною пенсією; зобов`язання врахувати індексацію з 01.03.2024 та 01.03.2025 за постановами № 185 та № 209 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум – є обґрунтованими, відповідають способам захисту, передбаченим законодавством, та усталеній практиці Верховного Суду, а тому, підлягають задоволенню повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо: обчислення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023 із застосуванням 70 % сум грошового забезпечення замість 80 %; обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) при виплаті пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, а також з 01.03.2024 та з 01.03.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, виходячи з 80 % сум грошового забезпечення, зазначених у довідках Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області: з 01.02.2020 – на підставі довідки №145 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2020 року; з 01.02.2021 – на підставі довідки №146 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2021 року; з 01.02.2022 – на підставі довідки №147 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2022 року; з 01.02.2023 – на підставі довідки №148 від 21.12.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2023 року; без обмеження пенсії максимальним розміром, та здійснити виплату пенсії у перерахованому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з урахуванням результатів перерахунку, передбаченого абзацом 3 цього рішення суду, здійснити: з 01.03.2024 – перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, проведеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження пенсії максимальним розміром, із зарахуванням раніше виплачених сум; з 01.03.2025 – перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, проведеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», без обмеження пенсії максимальним розміром, із зарахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений