Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року Справа№200/6267/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Кіровоградській області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 16 серпня 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01 серпня 2024 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 серпня 2024 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
08 вересня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.
Питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено – питання поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, вирішив розглянути на стадії судового розгляду після з`ясування відповідних фактичних обставин.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що у зв`язку з втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання йому призначена щомісячна страхова виплата, яку він як внутрішньо переміщена особа отримував по 31 липня 2022 року включно.
З 01 серпня 2022 року з невідомих позивачеві причин щомісячна страхова виплата припинена.
У відповідь на адвокатський запит його представника ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що позивач перебував на постійному обліку в Донецькому міському відділенні у Будьонівському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – Донецьке міське відділення у Будьонівському районі Управління ВД ФСС України в Донецькій області) та отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Маріупольському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – Маріупольське міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області) по 31 грудня 2022 року, а в період з 01 січня 2023 року по 31 липня 2024 року – в ГУ ПФУ в Донецькій області.
З 01 серпня 2024 року щомісячні страхові виплати припинені до з`ясування обставин у зв`язку з надходженням до ГУ ПФУ в Донецькій області інформації щодо осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які можуть перебувати на обліку як одержувачі страхових виплат.
Окреме рішення щодо призупинення щомісячних страхових виплат ГУ ПФУ в Донецькій області не приймало.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо припинення щомісячних страхових виплат з 01 серпня 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач вказував на те, що у відповіді на адвокатський запит не вказані конкретні визначені законом підстави припинення щомісячної страхової виплати та наголосив на тому, що, враховуючи правову та соціальну природу страхових виплат, право громадянина на їх отримання не можна пов`язувати з такою умовою як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.
Зазначив, що ОСОБА_1 перебував на постійному обліку та отримував щомісячні страхові виплати в Донецькому міському відділенні в Будьонівському районі Управління ВД ФСС України в Донецькій області.
З червня 2014 року м. Донецьк знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 отримував щомісячні страхові виплати в Маріупольському міському відділенні Управління ВД ФСС України в Донецькій області по 31 грудня 2022 року.
В період з січня 2023 року по липень 2024 року щомісячні страхові виплати продовжувало ГУ ПФУ в Донецькій області.
З 01 серпня 2024 року нарахування страхових виплат ОСОБА_1 було призупинено на підставі листа Пенсійного фонду України від 31 липня 2024 року № 2800-030202-9/46492, згідно з яким правоохоронні органи надали Пенсійному фонду України інформацію щодо осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які можуть перебувати на обліку як одержувачі пенсій, в тому числі про ОСОБА_1 .
Відповідач зазначив, що на підставі листа Пенсійного фонду України припинив щомісячну страхову виплату позивачеві до з`ясування обставин.
Окреме рішення з цього питання ГУ ПФУ в Донецькій області не приймало.
Також відповідач зазначив, що з 01 серпня 2024 року по теперішній час щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 не нараховувалися.
Згідно з актами прийому-передачі паперова справа потерпілого від Управління ВД ФСС України в Донецькій області до ГУ ПФУ в Донецькій області не передана.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, ГУ ПФУ в Донецькій області покликалося на норми Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105) (у редакції Закону України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 2620)), Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі – Закон № 1706) та постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі – Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі – Постанова КМУ № 637), від 10 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Постанова КМУ № 531) і наголошувало на тому, що ці законодавчі та підзаконні акти не передбачають здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі.
Відповідач наголошував на тому, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону № 1105 страхові виплати припиняються в інших випадках, передбачених законодавством. 
Відзначив, що нарахування щомісячних страхових виплат здійснюється за наявності умов для відновлення їх виплати, зокрема, за умови проходження фізичної ідентифікації та повідомлення про неодержання щомісячних страхових виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації, як це передбачено п. п. 6, 10 Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих російською федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 (далі – Порядок № 299).
Відповідач зауважив, що позивач не позбавлений права на поновлення страхових виплат, за умови проходження фізичної ідентифікації шляхом його звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалою від 08 вересня 2025 року суд витребував у відповідача справу про страхові виплати ОСОБА_1 з усіма наявними у ній матеріалами; постанову (рішення, інший розпорядчий акт) про припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, (якщо таке рішення не приймалося – письмово повідомити про це суд із зазначенням фактичних та правових підстав для таких дій (бездіяльності)); докази на підтвердження факту і дати ознайомлення позивача з рішенням про припинення йому щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року або повідомлення позивача про припинення щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року; докази нарахування та фактичної виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року по вересень 2025 року включно із зазначенням дат нарахування та виплати (списки осіб на перерахування коштів, платіжні доручення тощо), якщо такий факт мав місце; постанову (рішення, інший розпорядчий акт) про поновлення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, якщо таке приймалося після 01 серпня 2024 року, якщо ні – письмово повідомити про це суд.
Витребувані докази відповідач суду не надав, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 22 травня 2001 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
Внаслідок тимчасової окупації російською федерацією м. Донецьк позивач був вимушений залишити місце свого проживання.
Як свідчить інформація про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.
Довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи видана 16 листопада 2016 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Центральний район) за № 1411-29473 і станом на січень 2026 року має статус діючої.
Фактичне місце проживання позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .
З 21 травня 2022 року м. Маріуполь є територією України, тимчасово окупованою російською федерацією, про що свідчить Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.
Докази, які б свідчили, що на час виникнення спірних правовідносин або на час розгляду цієї справи позивач перемістився на підконтрольну органам влади України територію, суду не надані.
Потерпілий ОСОБА_1 має зареєстрований страховий випадок – професійне захворювання.
Згідно з довідкою обласної професійної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 037907 від 02 листопада 2009 року, позивачеві встановлена інвалідність другої групи та сукупно 65% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання з 02 листопада 2009 року безстроково.
ОСОБА_1 перебував на постійному обліку в Донецькому міському відділенні у Будьонівському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – Донецьке міське відділення у Будьонівському районі Управління ВД ФСС України в Донецькій області); в подальшому як внутрішньо переміщена особа отримував щомісячні страхові виплати в Маріупольському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – Маріупольське міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області) по 31 грудня 2022 року.
При цьому відділення не мали статусу юридичної особи і входили в структуру Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний код 41325231) (далі – Управління ВД ФСС України в Донецькій області).
22 травня 2023 року проведена державна реєстрація припинення Управління ВД ФСС України в Донецькій області як юридичної особи внаслідок реорганізації, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) внесений відповідний запис.
Правонаступником Управління ВД ФСС України в Донецькій області є Пенсійний фонд України.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, про що до ЄДР внесений відповідний запис.
Законом України від 21 вересня 2022 року № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (далі – Закон № 2620), який набрав чинності 01 січня 2023 року, Закон № 1105 викладено в новій редакції.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 Закону № 1105 (в редакції, чинній з 01 січня 2023 року), страховиком в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України; уповноваженим органом управління є Пенсійний фонд України.
П. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Суд зазначає, що інститут правонаступництва суб`єктів публічного права є ширшим за змістом ніж правонаступництво суб`єктів приватного права, оскільки включає в себе не лише правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права, а й правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин.
При встановленні факту публічного правонаступництва вирішальним є встановлення обставин фактичного переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого.
П. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105, крім іншого, Кабінету Міністрів України доручено у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Згідно з п. п. 3, 5 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Фонду соціального страхування України доручено забезпечити передачу Пенсійному фонду України особових справ потерпілих (членів їхніх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому визначено, що до завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України.
П. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2022 року № 1289 «Про внесення змін до Положення про Пенсійний фонд України» виконавчій дирекції Фонду соціального страхування рекомендовано здійснити інвентаризацію особових справ потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань (членів їх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат та передати до 20 листопада 2022 року Пенсійному фонду України перелік програмного забезпечення, що використовується для виконання функцій Фонду соціального страхування, із зазначенням програмно-технічних комплексів, призначених для ведення обліку та здійснення страхових виплат, опис та структуру баз даних, технічну документацію, перелік та основні характеристики технічних засобів, включаючи центри обробки даних та збереження інформації.
П. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» Пенсійному фонду України доручено з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону № 1105 на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених виплатних документів на січень 2023 року
Абз. 6 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Голові комісії з реорганізації Фонду та головам комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду доручено забезпечити складення передавальних актів, які повинні містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється […].
Суд зауважує, що п. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105, серед іншого, передбачає припинення управлінь виконавчої дирекції Фонду внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.
Між тим, п. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 визначено, що правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень є не лише Пенсійний фонд України, а й його територіальні органи.
При вирішенні питання про те, який саме суб`єкт владних повноважень є правонаступником Управління ВД ФСС України в Донецькій області в контексті спірних правовідносин, суд вважає за необхідне проаналізувати завдання та повноваження Пенсійного фонду України та його територіальних органів.
Так, згідно з п. 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, (далі – Положення № 280), до основних завдань Пенсійного фонду України, з-поміж іншого, належить здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Пп. 6 п. 4 Положення № 280 визначено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організує, координує та контролює роботу територіальних органів, зокрема щодо забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством;
Згідно з п. 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2022 року № 28-2), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, (далі – Положення № 28-2).
Згідно з п. 1 Положення № 28-2 Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі – Фонд).
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі – управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до п. 3 Положення № 28-2 одним із основних завдань головного управління Фонду є здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат (пп. 4 п. 4 Положення № 28-2).
Отже, Пенсійний фонд України організує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо здійснення страхових виплат, а головні управління Фонду здійснюють страхові виплати.
Таким чином, у зв`язку з припиненням Управління ВД ФСС України в Донецькій області його повноваження щодо здійснення страхових виплат виконує ГУ ПФУ в Донецькій області.
ГУ ПФУ в Донецькій області здійснювало нарахування та виплату щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 в період з 01 січня 2023 року по 31 липня 2024 року, про що, зокрема, свідчить лист відповідача від 09 травня 2025 року № 0500-0202-8/46098.
Пенсійний фонд України надіслав своїм головним управлінням в областях та місті Києві лист від 31 липня 2024 року № 2800-03202-9/46492, яким повідомив про те, що правоохоронні органи надали інформацію щодо осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які можуть перебувати на обліку як одержувачі пенсій.
Пенсійний фонд України зауважив, що з урахуванням особливостей наданої інформації переліки, що направляються для проведення перевірки, містять ризики неоднозначної ідентифікації зазначених в них осіб, з огляду на особливості перекладу прізвища, імені та по батькові, а також обмеженості ідентифікуючої інформації для верифікації; також існує ймовірність помилок, наявних в первинних записах в частині персональних даних.
З огляду на викладене Пенсійний фонд України повідомив своїм територіальним органам про необхідність опрацювання переліків осіб з метою визначення можливості припинення пенсійних та інших виплат у зв`язку зі смертю пенсіонера або прийняття рішення щодо призупинення виплат до підтвердження дати смерті особи.
До листа Пенсійного фонду України від 31 липня 2024 року № 2800-03202-9/46492 доданий перелік у вигляді електронної таблиці, на аркуші 18 якого міститься така інформація: графа А (номер за порядком) – 923, графа В (прізвище, ім`я, по батькові) – ОСОБА_1 , графа С (дата народження) – ІНФОРМАЦІЯ_2 , графа D (дата смерті) – відомості відсутні, графа Е (ГУ перебування на обліку) – 5705, графа F (номер пенсійної справи) – НОМЕР_3 , графа G (прізвище, ім`я, по батькові) – ОСОБА_1 , графа Н (дата народження) – ІНФОРМАЦІЯ_2 , графа І (РНОКПП) – НОМЕР_2 , графа J (паспорт) – ВК540512, графа К (PNS) – 0, графа L (остання дата нарахування) – 01 червня 2024 року, графа М (наявна в ПС дата смерті) – відомості відсутні, графа N (наявна ознака ВПО) – 94, графа О (ознака пенсіонера) – пенс.
Докази, які б свідчили про те, що ГУ ПФУ в Донецькій області у будь-який спосіб перевіряло інформацію про смерть осіб, вказаних в переліку, зокрема, щодо позивача, суду не надані.
Щонайменше відповідач міг перевірити наявність актового запису про смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, однак він цього не зробив. Вочевидь Державний реєстр актів цивільного стану громадян не містить повну інформацію про смерть громадян України, які померли на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України. Поряд із цим, загальновідомим є факт, що люди виїжджають з тимчасово окупованих територій на територію, де органи влади здійснюють свої повноваження, в судовому порядку встановлюють факт смерті їх рідних на тимчасово окупованій території з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідно до національного законодавства. 
З 01 серпня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило страхові виплати ОСОБА_1 «до з`ясування обставин», виходячи з інформації щодо осіб, які померлі на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які можуть перебувати на обліку як одержувачі страхових виплат.
При цьому окреме рішення щодо припинення позивачеві щомісячних страхових виплат ГУ ПФУ в Донецькій області не приймало, про що свідчить його лист від 09 травня 2025 року № 0500-0202-8/46098.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача – адвоката Біцулової А.А., зареєстрований 05 травня 2025 року за № 5806/8, листом від 09 травня 2025 року № 0500-0202-8/46098 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 серпня 2024 року з підстав, аналогічних тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, а також роз`яснило, що продовження щомісячних страхових виплат здійснюється на підставі поданої заяви встановленої форми та виключно у способи, визначені розділом ІІ Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, (далі – Порядок № 4-1) з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі – Постанова КМУ № 299).
Належні та допустимі докази нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати, починаючи з 01 серпня 2024 року, суду не надані.
Рівно як і не надані суду докази, які б свідчили, що на час розгляду справи щомісячна страхова виплата ОСОБА_1 відновлена.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.
Висновки суду по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 1105), який на час виникнення спірних правовідносин діяв в редакції від 01 січня 2024 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1105 одним із принципів соціального страхування є гарантування державою реалізації застрахованими особами своїх прав.
Особи, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, визначені ст. 29 Закону № 1105.
Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 29 Закону № 1105 страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі […], у разі настання страхового випадку.
Ч. 7 ст. 30 Закону № 1105 визначено, що страхові виплати складаються, зокрема, з щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі – щомісячна страхова виплата) (п. 1 ч. 7 ст. 30 Закону № 1105).
Строки здійснення страхових виплат визначені ст. 41 Закону № 1105.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону № 1105 страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду: потерпілому – з дня втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Ч. 5 ст. 41 Закону № 1105 установлено, що страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, […].
Ст. 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16-98/ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 31 березня 2023 року) визначені такі підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:
а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;
б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;
в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;
г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;
д) в інших випадках, передбачених законами.
Підстави припинення здійснення страхових виплат визначені ст. 40 Закону № 1105.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1105 здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:
1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) у разі смерті отримувача страхових виплат;
7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;
8) в інших випадках, передбачених законом.
Варто відзначити, що п. 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105, в редакції, чинній до 01 січня 2023 року, було визначено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Проте Закон № 1105 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, такої норми не містив.
Порядок здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1467, (далі – Порядок № 1467), який на час виникнення спірних правовідносин діяв в редакції від 12 квітня 2023 року.
Згідно з п. 1 Порядку № 1467 цей Порядок визначає механізм здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі – страхові виплати).
Відповідно до пп. 1 п. 2 Порядку № 1467 страхові виплати здійснюються щомісяця: потерпілому – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Абз. абз. 1-2 п. 4 Порядку № 1467 визначено, що страхові виплати здійснюються виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача страхової виплати в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання одержувача страхової виплати.
Щомісячна страхова виплата здійснюється через поточні рахунки в банках або уповноваженими організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій та грошової допомоги, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, (далі – Порядок № 1596) і Порядку виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги» (далі – Порядок № 1279).
Відповідно до п. 5 Порядку № 1467 страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більше ніж за три роки з дня звернення за їх одержанням.
За правилами п. 6 Порядку № 1467 нарахована сума страхової виплати включається в документи для виплати протягом не пізніше ніж одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахування, продовження чи поновлення її виплати. Розподіл та спрямування коштів на фінансування страхових виплат здійснюється Пенсійним фондом України.
Згідно з п. 7 Порядку № 1467 порядок призначення та перерахування страхових виплат визначає правління Пенсійного фонду України.
Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2024 року за № 353/41698, (далі – Порядок № 4-1).
Відповідно до п. 1 розділу І Порядку № 4-1 цей Порядок визначає механізм призначення, перерахування та здійснення таких страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності:
[…]
щомісячна страхова виплата втраченої заробітної плати (або відповідної її частини);
[…].
Звернення за призначенням, перерахуванням, продовженням та здійсненням страхових виплат регламентовано нормами розділу ІІ Порядку № 4-1.
Порядок формування електронної справи про страхові виплати унормований положеннями розділу ІІІ Порядку № 4-1.
Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку № 4-1 створення та обробка документів здійснюється з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
П. 2 розділу ІІІ Порядку № 4-1 передбачено, що рішення про призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат приймається протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження заяви з усіма необхідними документами з урахуванням отриманої органом, що призначає страхову виплату, інформації із відповідних державних електронних інформаційних реєстрів та баз даних.
Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку № 4-1 орган, що призначає страхову виплату, може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок або професійне захворювання оформлені з порушенням установлених вимог.
Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 4-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає страхову виплату (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає страхову виплату, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній справі про страхові виплати.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах.
За бажанням потерпілого або особи, яка має право на виплати, рішення можна отримати в сервісному центрі в паперовій формі або через електронний кабінет користувача вебпорталу Пенсійного фонду або засобами Порталу Дія (у разі наявності технічної можливості).
За правилами п. 7 розділу ІІІ Порядку № 4-1 після призначення страхової виплати чи продовження виплати раніше призначеної страхової виплати електронна справа про страхові виплати засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає страхову виплату, за адресою фактичного проживання незалежно від задекларованого / зареєстрованого місця проживання (перебування) особи для здійснення її виплати.
Щомісячна страхова виплата втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) регламентована нормами розділу V Порядку № 4-1.
Порядок здійснення страхових виплат визначений розділом XVI Порядку № 4-1.
Відповідно до п. 1 розділу XVI Закону № 4-1 щомісячні страхові виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, здійснюються:
потерпілому – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
[…].
Згідно з п. 3 розділу XVI Закону № 4-1 страхові виплати здійснюються виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача страхової виплати в межах України незалежно від задекларованого (зареєстрованого) місця проживання (перебування) одержувача страхової виплати.
За правилами п. 5 розділу XVI Закону № 4-1 страхові виплати здійснюються через поточні рахунки в банках або уповноваженими організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій та грошової допомоги, відповідно до Порядку № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662), і Порядку № 1279.
Відповідно до п. 6 розділу XVI Закону № 4-1 нарахована сума страхової виплати включається в документи для виплати не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахування, продовження чи поновлення її виплати. Розподіл та спрямування коштів на фінансування виплат здійснюється Пенсійним фондом України.
Згідно з п. 7 розділу XVI Закону № 4-1 страхові виплати призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини органу, що призначає страхову виплату, своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до п. 8 розділу XVI Закону № 4-1 у разі неодержання щомісячної страхової виплати протягом шести місяців підряд її виплата продовжується після з`ясування причин неодержання за заявою одержувача за формою відповідно до додатка 5 до цього Порядку.
П. 18 розділу XVI Закону № 4-1 визначено, що страхові виплати припиняються у випадках, передбачених ст. 40 Закону, у разі:
якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання / залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню.
у разі смерті одержувача страхових виплат;
у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;
в інших випадках, передбачених законом.
[…]
За правилами п. 21 розділу XVI Закону № 4-1 страхові виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Суд встановив, що з 01 серпня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області припинило нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати.
В якості фактичної підстави припинення щомісячної страхової виплати відповідач вказує на отримання від Пенсійного фонду України інформації правоохоронних органів щодо осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі щодо позивача.
Будь-якої правової підстави припинення позивачеві щомісячної страхової виплати ГУ ПФУ в Донецькій області не навело.
При цьому рішення про припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати ГУ ПФУ в Донецькій області не приймало.
Суд відзначає, що ч. 1 ст. 40 Закону № 1105 визначені правові підстави припинення здійснення страхових виплат.
Однак така підстава «як отримання інформації правоохоронних органів про осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» не передбачена ні ч. 1 ст. 40 Закону № 1105, ні будь-яким іншим актом законодавства.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 40 Закону № 1105 здійснення страхових виплат припиняється у разі смерті отримувача страхових виплат.
Між тим відповідач не підтвердив належними доказами існування такої підстави припинення здійснення страхових виплат як смерть їх отримувача.
Відомості, отримані ГУ ПФУ в Донецькій області, не містять навіть дати можливої смерті одержувача щомісячної страхової виплати.
До того ж Пенсійний фонд України в листі від 31 липня 2024 року № 2800-03202-9/46492 наголошував на тому, що з урахуванням особливостей наданої інформації переліки, що направляються, містять ризики неоднозначної ідентифікації зазначених в них осіб, з огляду на особливості перекладу прізвища, імені та по батькові, а також обмеженості ідентифікуючої інформації для верифікації; також існує ймовірність помилок, наявних в первинних записах в частині персональних даних.
Пенсійний фонд України повідомляв своїм територіальним органам про необхідність опрацювання переліків осіб з метою визначення можливості припинення пенсійних та інших виплат у зв`язку зі смертю пенсіонера або прийняття рішення щодо призупинення виплат до підтвердження дати смерті особи.
Поряд із цим жодних доказів, які б свідчили, що ГУ ПФУ в Донецькій області у будь-який спосіб перевіряло інформацію про смерть позивача, суду не надані.
Відповідач вказує на те, що з 01 серпня 2024 року припинив страхові виплати ОСОБА_1 «до з`ясування обставин», виходячи з інформації щодо осіб, які померли на території населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які можуть перебувати на обліку як одержувачі страхових виплат.
Однак законодавство не передбачає можливості припинення здійснення щомісячної страхової виплати «до з`ясування тих чи інших обставин».
П. 3 розділу ІІІ Порядку № 4-1 передбачає можливість затримання страхової виплати до з`ясування підстав для виплат, однак лише в тому випадку, коли документи про нещасний випадок або професійне захворювання оформлені з порушенням установлених вимог, чого у спірних правовідносинах не було.
За приписами ч. ч. 1-2 ст. 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлення судом відсутності законності втручання є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном (в даному випадку – у вигляді щомісячних страхових виплат) було порушено.
З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що мало місце втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном і з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке втручання не було законним.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а вчинені ним дії – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а вчинені ним юридично значущі дії індивідуального характеру – адміністративним актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Норми ст. 6 Закону № 2073 розкривають сутність принципу законності в адміністративній процедурі.
Так, згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом.
В порушення принципу законності адміністративної процедури ГУ ПФУ в Донецькій області припинило позивачеві щомісячну страхову виплату за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105, або іншим прийнятим відповідно до Конституції і законів України правовим актом.
Норми ст. 8 Закону № 2073 розкривають сутність принципу обґрунтованості в адміністративній процедурі.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
В порушення принципу обґрунтованості в адміністративній процедурі ГУ ПФУ в Донецькій області, вчинивши юридично значущі дії, які полягали в припиненні нарахування та виплати позивачеві щомісячної страхової виплати, не навело їх обґрунтування (мотивування).
Умови правомірності адміністративного акта визначені ст. 87 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Згідно з ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Ч. 3 ст. 87 Закону № 2073 передбачено, що порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта.
Таким чином, невідповідність адміністративного акта (як у формі рішення, так і у формі юридично значущої дії індивідуального характеру) одному чи кільком принципам адміністративної процедури, є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Відтак, порушення ГУ ПФУ в Донецькій області таких принципів адміністративної процедури як законність і обґрунтованість є достатньою підставою для висновку про те, що його дії, які полягали в припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року, є протиправними.
Висновок суду про протиправність цих дій ґрунтується на тому, що вони не відповідали критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, оскільки вчинені не на підставі, яка визначена Конституцією чи законами України, не відповідають вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення тощо.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людині і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд, крім іншого, зважає на його ефективність.
При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС порушене право позивача на соціальний захист підлягає поновленню шляхом:
- зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної страхової виплати;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату за період з 01 серпня 2024 року по місяць поновлення страхових виплат та здійснити її виплату.
Той факт, що з 01 серпня 2024 року позивач не звертався до органів Пенсійного фонду України з заявою про продовження (призначення, поновлення) щомісячної страхової виплати, не може слугувати підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на її отримання, оскільки ця виплата призначена безстроково у зв`язку із стійкою втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва.
Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у тому, що призначення (поновлення) щомісячної страхової виплати має здійснюватися, виходячи з вимог чинного на теперішній час законодавства, зокрема з дотриманням Порядку призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 березня 2024 року за № 353/416698 (далі – Порядок № 4-1), а також інших підзаконних нормативно-правових актів, що регламентують здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (особам, які переміщаються з територій активних бойових дій чи тимчасово окупованих російською федерацією територій України).
Те, що ОСОБА_1 не звертався до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про продовження (призначення, поновлення) щомісячної страхової виплати, не проходив фізичну ідентифікацію, не надавав заяву про те, що не отримує страхових виплати від відповідних органів російської федерації, не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання щомісячної страхової виплати, яка йому призначена безстроково. Тим більш в умовах, коли припинення її нарахування і виплати є наслідком протиправних дій адміністративного органу, (до того ж такі дії не були пов`язані з непроходженням позивачем фізичної ідентифікації та/або неподанням заяви про неотримання страхових виплати від російської федерації).
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо порядку виконання рішення суд вважає за необхідне зауважити таке.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок виконання рішення.
П. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зокрема, пункт 1 викладений в такій редакції: 
«1. Установити, що: призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється включно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.
Починаючи з 1 липни 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
Постанова Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» була оскаржена в судовому порядку в частині визнання дискримінаційними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили з моменту прийняття, положень п. 3 вказаної постанови.
25 вересня 2018 року, за наслідками касаційного перегляду постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі № 826/11272/16, Верховний Суд прийняв постанову, в якій навів висновок про те, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорювані зміни до Постанови № 637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, внутрішньо переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено, також не вбачається і невідповідності вказаної постанови вимогам Конституції України.
Верховний Суд зазначив, що обмеження права вибору банківської установи, що здійснює пенсійне обслуговування громадян, не можуть свідчити про незаконність оспорюваних змін до постанови Уряду, оскільки вона спрямована саме на збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, що переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, забезпечення виплати пенсій та соціальних допомог, недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансуванню тероризму.
Оскільки внутрішньо переміщені особи, зокрема, потребують спеціального захисту з боку держави, надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом, встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян, тому оспорюванні позивачем зміни до Постанови № 637 не можуть вважатися дискримінаційними в розумінні положень Закону № 5207.
В постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 219/3611/17 Верховний Суд зазначив, що без відкриття позивачем рахунку в установі – публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01 липня 2016 року і заборгованість з виплати пенсії, яка повинна нараховуватися відповідачем щомісячно з 01 липня 2016 року може бути виплаченою за умови відкриття позивачем рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».
За встановлених фактичних обставин та виходячи з положень п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС, суд вважає за доцільне визначити порядок виконання цього рішення, вказавши, що поновлення щомісячної страхової виплати та виплата заборгованості має бути здійснена відповідачем на рахунок позивача, відкритий в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Щодо строку звернення до суду.
За загальним правилом, встановленим КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС).
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зміст наведеної норми свідчить, що КАС є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.
Спеціальним законом, яким врегульовано спірні правовідносини, є Закон № 1105.
Відповідно до ч. 7 ст. 41 Закону № 1105 якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».
Оскільки щомісячні страхові виплати з 01 серпня 2024 року своєчасно не визначені і не виплачені з вини відповідача, суми таких щомісячних страхових виплат виплачуються позивачеві без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як особа з інвалідністю другої групи позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані, а тому судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали в припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2024 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати на рахунок, відкритий в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 01 серпня 2024 року по місяць поновлення страхових виплат та здійснити її виплату на рахунок, відкритий в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
7. Повне судове рішення складено 23 січня 2026 року.

Суддя Т.О. Кравченко