ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 757/46020/21-ц

провадження № 61-1980св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року у складі судді Григоренко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)
про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 03 січня 2013 року у м. Севастополі між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу шляхом подання заяви № SAMDN25000731944181 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», на виконання умов якого на її рахунок № НОМЕР_1 у день укладення договору було внесено 50 000 грн. Процентна ставка за вказаним договором становила 18 % річних зі щомісячною виплатою на окремий картковий рахунок.
07 червня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу шляхом подання заяви № SAMDN25000735766550 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», на виконання умов якого на її рахунок № НОМЕР_2 у день укладення договору було внесено 50 000 грн. Процентна ставка за вказаним договором становила 18 % річних з щомісячною виплатою на окремий картковий рахунок.
Зазначала, що з лютого 2014 року, з початку окупації Автономної Республіки (далі - АР) Крим, банк припинив обслуговування всіх рахунків відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», власники рахунків втратили доступ до системи онлайн банкінгу «Приват24» та можливість отримання депозитних коштів.
01 липня 2020 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про розблокування рахунків, на які вносилися грошові кошти за договорами, розірвання вказаних договір та повернення суми банківських вкладів разом з нарахованими процентами, проте, банк повідомив про неможливість виконання її вимог.
Просила суд розірвати вказані договори та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суми вкладів за договором від 03 січня 2013 року № SAMDN25000731944181 та договором від 07 червня 2013 року № SAMDN25000735766550 у розмірі 50 000 грн по кожному договору та відсотки за користування банківськими вкладами за період часу з 05 липня 2014 року до 16 серпня 2021 року у розмірі 67 758,90 грн по кожному договору.
Також, у зв`язку з невиконанням банком грошового зобов`язання, вказувала про необхідність стягнення 3 % річних у розмірі 1 693,15 грн за період часу з 01 липня 2020 року до 16 серпня 2021 року на підставі статті 625 ЦК України по кожному договору.
Крім того, на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила суд стягнути з відповідача на її користь 3 % пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 618 000 грн по кожному договору.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 
2023 року позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення депозитних коштів задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за Договором банківського вкладу № SAMDN25000731944181 «Стандарт на 12 місяців» від 03 січня 2013 року у розмірі 50 000 грн; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 57 698,63 грн.; 3% річних у розмірі 1 684,93 грн.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 
за Договором банківського вкладу № SAMDN25000735766550 «Стандарт
на 12 місяців» від 07 червня 2013 року у розмірі 50 000 грн; відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 57 698,63 грн; 3% річних у розмірі 1 684,93 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що позивач довела існування між сторонами правовідносин за депозитними договорами, а АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів виконання своїх зобов`язань за цими договорами. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від виконання обов`язків за укладеними договорами та зазначив, що оскільки внесені позивачем грошові кошти на депозит не повернуті банком, тому вимоги про стягнення коштів депозитів, отримання процентів за користування депозитними коштами до дня, який передує розірванню банківських вкладів, а також 3 % річних після розірвання договорів, є обґрунтованими
Суди відхилили доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2025 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року скасувати у частині задоволених позовних вимог та у цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У іншій частині оскаржувані рішення залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки тому, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, а за зобов`язаннями позивача має відповідати ТОВ «ФК «Фінілон», до якого позовних вимог ОСОБА_1 не пред`являлося 
Вважає, що стороною відповідача надані належні докази отримання мовчазної згоди від ОСОБА_1 на заміну боржника у зобов`язанні. А саме відповідне повідомлення було розміщено на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», а ОСОБА_1 не висловлено жодних заперечень протягом багатьох років.
Заявником надано контррозрахунок нарахованих відсотків станом на час переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон».

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подала.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

11 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, 
від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов 
та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши існування між сторонами договірних правовідносин за депозитними вкладами, а також те, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовляється належно виконати свої зобов`язання з повернення вкладів та нарахованих відсотків, 3 % річних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .

При цьому, позивач не оспорює судові рішення в частині, в якій у задоволенні її позовних вимог було відмовлено.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки товариство перевело за домовленістю свій борг на ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами касаційної скарги банку, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) інша особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що договори між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 укладені у письмовій формі, вони містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі.

Аналогічні висновки неодноразово викладалися Верховним Судом та містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження 61-9229св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 10 квітня 2024 року у справі № 521/17939/15-ц (провадження № 61-16420св23) та інших.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21), в якій були встановлені подібні обставини, зокрема й висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо нікчемності договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, залишила судові рішення судів попередніх інстанцій в цій частині без змін, вказавши, що оскільки вкладники не надавали згоди на переведення боргу від ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для них. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі. 

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, АТ «КБ «ПриватБанк» не наводить належних обґрунтувань щодо необхідності відступлення від вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду. Не вбачає таких підстав й колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у раніше прийнятих постановах, є безпідставними, оскільки правові висновки судів не суперечать наведеним заявником постановам. 

Отже, доводи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник