Справа № 462/8601/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді – Мруць І.С.
за участю секретаря судового засідання – Булавки Х.Н.,
справа №462/8601/25
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Залізничний відділ ДРАЦС у м.Львові,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові про визнання батьківства,
за участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 ,

встановив:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові із позовом, у якому просили визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , внести зміни до актового запису про народження.
Ухвалою від 21.11.2025 року позовну заяву залишено без руху, та на виконання ухвали суду 26.11.2025 року представником ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої останній звертається із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Залізничний ДРАЦС у м.Львові та просить суд визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження дитини.
В обґрунтування позову покликається на те, що позивач та відповідачка тривалий час проживали однією сім`єю, вели спільний побут, проте без офіційної реєстрації шлюбу. Зазначає, що за час спільного проживання у них народилася донька – ОСОБА_4 . Під час вагітності у пари вже почали виникати часті конфліктні ситуації, все частіше ставились непорозуміння на побутовому рівні, а народження первістка остаточно вплинуло на рішення сепаруватись. У зв`язку із вищенаведеним ОСОБА_2 зареєструвала дитину відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме - у графі батько зазначила ОСОБА_5 . Проте, незадовго після народження дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову почали проживати однією сім`єю, 28.06.2025 року вони узаконили свої відносини та зареєстрували шлюб. З огляду на вищезазначене, 03.09.2025 року позивач та відповідачка звернулися до Залізничного відділу ДРАЦС у м.Львові із спільною заявою про визнання батьківства, однак їм було відмовлено. Просить позов задоволити.
Ухвалою судді Залізничного районного суду від 28.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 
10.12.2025 року відповідачка подала заяву, у якій пояснила, що вони з позивачем тривалий час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На час народження дитини їх стосунки погіршились, після народження дитини нею було прийнято рішення про здійснення такого запису в порядку ч.1 ст.135 СК України. Незважаючи на кризу у відносинах на момент народження дитини, незадовго після народження ОСОБА_4 вони знову почали проживати однією сім`єю. Зазначає, що на час подання заяви вона перебуває у шлюбі із позивачем, відтак вважає за доцільне привести у норму документи її доньки, оскільки її батьком є ОСОБА_1 . Звертає увагу, що між донькою та її чоловіком сформований тісний зв`язок, у дитини сформована прихильність як до неї так і до батька. ОСОБА_1 забезпечує доньці гідний рівень життя, дбає про створення якнайкращих побутових умов, слідкує за станом здоров`я, харчуванням та загалом займає активну позицію у вихованні доньки.
Ухвалою судді Залізничного районного суду від 12.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Додатково пояснив, що рішення Залізничного відділу ДРАЦС у м.Львові про відмову у вчиненні дій позивач та відповідачка не оскаржували.
Представник третьої особи Залізничного відділу ДРАЦС у м.Львові у судове засідання не з`явився, був належно повідомленим про час та місце розгляду справи. 
За наведених обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 15.12.2022 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції із відміткою «повторно», ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.15).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00021930410 від 22.01.2019 року, 29.03.2016 року зареєстровано актовий запис про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.14).
Відповідно до копії свідоцтва серія НОМЕР_2 , виданого 28.06.2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 28.06.2025 року (а.с.12).
Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).
Згідно копії Акту №531 від 03.10.2025 року, складеного комісією в складі майстрів дільниці ЛКП «Сяйво» зі слів сусідів, за адресою АДРЕСА_2 проживає без реєстрації ОСОБА_1 , 1999 р.н. (а.с.10).
Позивач у позові зазначає, що 03.09.2025 року він із відповідачкою звернувся до Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові із спільною заявою про визнання батьківства. 
Виходячи із копії відповіді Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові №689/33.22-16 від 06.09.2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження у зв`язку із сумнівами щодо достовірності відомостей про батька, які викладені у заяві, та відповідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, зазначено про необхідність встановлення батьківства в судовому порядку (а.с.15зв, 16).
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК).
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц).
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації N 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
У справі, що розглядається, сторони не заявляли клопотань про проведення судових експертиз.
У судових засіданнях представник позивача пояснив, що у зв`язку із визнанням позову, затратами на проведення таких експертиз, сторони таких клопотань не подають. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими, електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні були належним, допустимими, достовірними і достатніми.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених чинним цивільно процесуальним законом (ст.81 ЦПК України).
У справі позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, не підтвердив зазначені ним обставини відповідними доказами, зокрема не надав належних і допустимих доказів на підтвердження родинних зв`язків із дитиною ОСОБА_4 . 
Сам факт перебування в шлюбі з матір`ю дитини, який укладений через дев`ять років після народження дитини, та проживання із дитиною за однією адресою на час подання позову, за умови неподання інших доказів на підтвердження факту батьківства, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Суд також не вправі покласти таке в основу свого рішення лише визнання позову відповідачкою, не дослідивши при цьому інших доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається.
За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю.
Судовий збір слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. 10-13, 81, 141, 258-259 ЦПК України, ст. 170 СК України, суд –

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові про визнання батьківства – відмовити.
Сплачений судовий збір - залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач – ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
третя особа – Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові (місце знаходження – місто Львів, вулиця Новий Світ, будинок №22, ЄДРПОУ 33286151).

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року. 

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць