ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2025 р. 	Справа № 520/11880/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 01.08.25 по справі № 520/11880/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (далі – відповідач) в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка полягає у ненаданні відповіді на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання мого запиту від 04 травня 2025 року;
зобов`язати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надати інформацію у формі копії супровідного листа про направлення до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання мого запиту від 04 травня 2025 року.
Зобов`язано Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 інформацію у формі копії супровідного листа про направлення до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, неповне з`ясування обставин справи, просив суд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що на електронну пошту позивача, зазначену ним в запиті від 04 травня 2025 року, яка зареєстрована судом 05 травня 2025 року (оскільки 04 травня 2025 року - неділя, не робочий день) на отримання інформації, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області 12 травня 2025 року о 16:09 год. надіслав заявнику відповідь на запит, в якому повідомив, що копію супровідного листа про направлення цивільної справи №175/3862/22 на адресу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» направлено 28.04.2025. Крім того, 13 травня 2025 року на електронну пошту Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов повторний запит ОСОБА_1 , на який суд 15 травня 2025 року відповів на запит і повторно надіслав на електронну пошту заявника копію супровідного листа про направлення цивільної справи №175/3862/22 на адресу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» від 28 квітня 2025 року. Таким чином, зі сторони Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відсутня протиправна бездіяльність щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 04.05.2025.
Позивач, не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п.3 ч.1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №175/3862/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за довогором позики.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі №175/3862/22призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України. Постановлено направити до експертної установи матеріали цивільної справи №175/3862/22 та оригінали заяв про призначення та перерахунок пенсії, які надійшли від ГУ ПФУ в Харківській області.
04 травня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису запит, з посиланням на ст.32 Конституції України, норми Законів України "Про звернення громадян", "Про захист персональних даних", "Про доступ до публічної інформації", запит на отримання інформації, в якому просив надати інформацію у формі супровідного листа про направлення копії супровідного листа про направлення до експертної устави матеріалів цивільної справи №175/3862/22, що підтверджується скріншотом інтернет-сторінки позивача.
Станом на час звернення з позовною заявою до суду, відповідачем відповідь на електронний запит позивача не надана.
Вважаючи бездіяльність відповідача, що виражається у не наданні інформації на запит позивача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належним та допустимих доказів направлення позивачу будь-якої відповіді на його запит, а тому Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 04.05.2025 та вважає за необхідне, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, збов`язати відповідача надати інформацію у форму супровідного листа про направлення до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22.
Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно зі ст. 34 Конституції України визначено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
За змістом статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про інформацію", за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації", у силу статті 3 якого право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Згідно з п. 2 ч. 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з частиною першою статті 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з частиною першою та другою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону №2657-XII будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частин першої та другої статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Таким чином, за Законом України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.
Крім того, обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику).
В правовідносинах, що склались позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
З матеріалів справи встановлено, що скориставшись наданим Законом № 2939-VI правом, 04 травня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису запит, в якому просив надати інформацію у формі супровідного листа про направлення копії супровідного листа до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22.
Позивачем вказано свою поштову адресу, номер телефону, адресу електронної пошти (а.с.6).
Запит було зареєстровано 05.05.2025 за вх. №ЕП-3438.
Листом від 08 травня 2025 року за № 05-04/54/25 Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надав позивачу відповідь на запит, в якому повідомив, що копію супровідного листа про направлення цивільної справи №175/3862/22 на адресу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» направлено 28.04.2025 (а.с. 5).
12 травня 2025 року о 16:09 год. наведений лист було надіслано заявнику на електронну адресу, зазначену ним у запиті, що підтверджується витягом з електронної скриньки суду (зв. сторона а.с. 5).
Тобто, запит від 04.05.2025 року розглянутий відповідачем у строк, визначений ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI.
Відповідно до пункту 2 розділу ХIV Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України" (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20 серпня 2019 року, вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами.
У постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 802/211/16-а, від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.
За наведеного, належними і допустимими доказами відправлення відповіді є, зокрема, докази направлення електронною поштою.
Так, матеріали справи містять докази направлення електронною поштою 12 травня 2025 року о 16:09 год. відповіді на електронну адресу заявника (зв. сторона а.с. 5).
Натомість, позивачем не наведено жодних обставин та не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин та на підтвердження своїх позовних вимог.
Згідно із ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на поданий позивачем запит від 04.05.2025 року відповідачем надано відповідь у встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації "строк, що свідчить про недопущення протиправної бездіяльності, відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
З таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Крім цього, колегія суддів також звертає увагу про безпідставність позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати інформацію у формі копії супровідного листа про направлення до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22, оскільки на вказаний запит позивача, відповідачем було надано відповідь 12.05.2025 року та повторно 15.05.2025 року за № 05-04/55/25, відповідно до якої відповідачем надіслано на адресу позивача копію супровідного листа про направлення цивільної справи №175/3862/22 на адресу Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» (а.с. 3-4).
З огляду на наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідстанвість та необґрунтованість позовних вимог, через що відсутні підстави для їх задоволення.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання протиправною бездіяльності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту від 04 травня 2025 року та зобов`язання Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 інформацію у формі копії супровідного листа про направлення до експертної установи матеріалів цивільної справи №175/3862/22.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 по справі № 520/11880/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій