ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Дніпро Справа № 904/439/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Калінський С.В.
від відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 р.
( суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 14.07.2025 р.) 
у справі
за позовом 
Державної установи 
“Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України”
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”
про стягнення штрафу в розмірі 751 516 грн. 26 коп.
за зустрічним позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”
до 
Державної установи 
“Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України”
про визнання недійсним п. 7.3 договору від 10.05.2024 р. № 159-К-24

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Державна установа “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”, про стягнення штрафу, в розмірі 751 516 грн. 26 коп.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач послався на порушення Відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором купівлі-продажу від 10.05.2024 р. № 159-К-24 - станом на 21.06.2024 р. Продавцем поставлений товар на 50% менше від загального обсягу закупівлі.
На адресу Господарського суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” до Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України”, про визнання недійсним пункту 7.3 договору від 10.05.2024 р. № 159-К-24.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач за зустрічним позовом послався на ст. 61 Конституції України, можливість подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки пунктами 7.2 та 7.3 договору від 10.05.2024 р. №159-К-24 передбачена відповідальність у формі штрафу за одне й те саме порушення у різних розмірах.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2025 р. суд прийняв зустрічну позовну заяву ТОВ «Ісполін Плюс» до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати їх в одне провадження, перейшов до розгляду справи № 904/439/25 за правилами загального позовного провадження.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 р. у справі № 904/439/25 первісний позов задоволено частково. Зменшено розмір штрафу на 30% з 751 516 грн. 26 коп. до 526 061 грн. 38 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” на користь Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” штраф у розмірі 526 061 грн. 38 коп., витрати зі сплати судового збору, у розмірі 9 018 грн. 19 коп. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”, через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 р. у справі № 904/439/25 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Позивачу у стягненні штрафних санкцій, а у разі прийняття рішення про обгрунтовапність штрафних санкцій, зменшити до 20% від заявленої до стягнення суми та визначити на рівні 150 303,25 грн..

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не врахував факт прострочення зобов`язання Позивачем, а саме, що Позивач проігнорував письмову пропозицію внесення змін до договору в частині постачання товару у тарі по 10 літрів. Позивач мав розглянути питання про внесення змін до договору та надати відповідь. Таким чином, починаючи з 07.06.2024 р. Відповідач правомірно очікував вирішення питання про внесення змін до договору, в той час як Позивач не виконав свого зобов`язання з розгляду поставленого питання, а просто очікував моменту закінчення строку на поставку товару, що свідчить про недобросовісну поведінку з боку Позивача.
Водночас, на думку Скаржника, ігнорування пропозиції про прийняття товару в більшій тарі не відповідає стандартам добросовісної поведінки у договірних відносинах, і така поведінка кваліфікується як відмова від договору в односторонньому порядку з боку Замовника, відмова від прийняття виконання договору, прострочення кредитора ( в даному випадку Позивача ), що виключає відповідальність за прострочення поставки товару або недопоставку товару.
При цьому, Скаржник зазначає, що Відповідачем за первісним позовом підтверджено сертифікатом, що протягом визначеного договором строку поставки товару мали місце форс-мажорні обставини. Позивачем не спростовано законності сертифікату, а лише висловлено припущення, що обставини не могли бути форс-мажорними. Натомість, Відповідачем доведено, що ним було вчинено всі необхідні дії для своєчасного виконання договору, зокрема було укладено договір з Постачальником на повний обсяг олії, що необхідно було поставити на адресу Позивача, але через форс-мажорні обставини, які склалися для Постачальника, Відповідач не зміг поставити товар на адресу Позивача. Форс-мажорні обставини підтверджено як Постачальником Відповідача, так і самим Відповідачем, копії відповідних документів надано до суду разом з позовом та іншими процесуальними документами. Обставини викладені в даному пункті також є самостійною підставою для відмови у позові.
Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції зменшив штрафні санкції несуттєво (недостатньо), що не відповідає висновкам Конституційного суду України, викладеним у рішенні від 11.07.2013 р. по справі № 7-рп/2013 ( суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення), у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі № 918/116/19, у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17 ( відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків ), у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 р. у справі № 903/486/22 ( суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи ( як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дія/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності), у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 Великої Палати Верховного Суду ( пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів. неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора ).
Скаржник вважає, що рішення про зменшення штрафних санкцій до 20 відсотків від загального розміру штрафних санкцій було б справедливим та таким, що забезпечило б баланс інтересів обох сторін спору. Рішення про відмову в задоволенні позову також було б справедливим з урахуванням вищевказаних обставин, а також факту відсутності майнової шкоди у позивача в наслідок невиконання або порушення умов договору.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи. 

Від Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Державна установа посилається на те, що Договір № 159-К-24 укладено між Генеральною дирекцією ДКВС України та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» за результатами проведеної процедури закупівлі ( UA-2024-05-06- 004010-а ) - відбір постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників (цінових пропозицій), відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 р. № 822 та вимог Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178 (далі Особливості №1178). Згідно абз. 3 п. 66 Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 № 822 умови договору не можуть відрізнятися від умов, визначених замовником у запиті пропозицій постачальників, зокрема у проекті договору, що є складовою частиною запиту пропозицій постачальників. Однак, пропозиції ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не передбачали покращення якості товару та ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не надано документальних підтверджень виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку постачання. На зазначені пропозиції ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» (викладені в листі вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 р.) Генеральною дирекцією ДКВС України надано відповідь листом від 19.06.2024 р. № ГД ДКВС-2063/3 та долучено до відповіді на відзив за первісним позовом, що міститься у матеріалах справи. Крім того, всупереч законодавству та умовам договору вказані пропозиції ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» не містили проєкт додаткової угоди ( пункт 11.7. договору ). Таким чином, твердження Відповідача, що Позивачем було проігноровано зазначений лист внаслідок чого було допущено Відповідачем прострочення зобов`язання по Договору не відповідає дійсності та спростовується вище наведеним.
Державна установа також вказує на те, що Відповідачем не було належним чином повідомлено Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин і не були надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2. Договору. Натомість Відповідач, у листах вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 р. та від 20.06.2024 р. вих. № 20/06/24-20 (додавались до позовної заяви) посилався на труднощі, з якими стикається кожен суб`єкт господарювання в Україні під час війни, включаючи Генеральну дирекцію ДКВС України, як на причину порушення термінів поставки, а не на настання форс-мажорних обставин.
Генеральна дирекція ДКВС України вважає, що наявність форс-мажорних обставин під час дії цього Договору не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність. Зокрема, сторони уклали договір під час військового стану, коли відбувається збройна агресія російської держави, яка постійно завдає ракетним обстрілам усієї території України, крім того, у 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії у зв`язку із бомбуванням критичної інфраструктури української економіки. Отже, укладаючи договір, Відповідач знав і повинен був розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни. Таким чином, підстави для зменшення розміру штрафних санкцій судом відсутні.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/439/25. 
Матеріали справи № 904/439/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 р. у справі № 904/439/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 9 469 грн. 10 коп. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.08.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 21.01.2026 р..
Від представника Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2026 р. судове засідання у справі № 904/439/25, призначене на 21.01.2026 р., вирішено провести з представником Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
Відповідач за первісним позовом ( ТОВ “Ісполін Плюс” ) не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Скаржника. 
У судовому засіданні 21.01.2026 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

10.05.2024 р. між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» ( Продавець ) укладений договір купівлі-продажу № 159-К-24 ( далі – договір від 10.05.2024 р.), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язався продати і відвантажити ДК 021-2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири ( олія соняшника рафінована бутильована) (далі – товар) в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток 1 до договору), а покупець – забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами договору на загальну суму 3006065грн04коп. 
Згідно з пунктом 3.1 договору від 10.05.2024 р. ціна договору становить 3 006 065 грн 04 коп., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.
Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 договору від 10.05.2024 р. передбачено, що розрахунок за договором проводиться шляхом оплати товару Покупцем за фактом поставки товару протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати отримання товару на склад територіального уповноваженого представника покупця у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур Продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання.
У разі затримки бюджетного фінансування покупця та/або затримки з боку органів Державної казначейської служби України у здійсненні розрахунково-касового обслуговування, розрахунки за фактом поставки товару здійснюються протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати надходження асигнувань на реєстраційні рахунки покупця, та/або з моменту можливості органів Державної казначейської служби України здійснювати розрахунково-касове обслуговування. Сторони домовились, що будь-які штрафні санкції до покупця в такому випадку не застосовуються.
Продавець має надати Покупцю документи, зазначені в пункті 4.1. договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів. В разі затримки продавцем у наданні зазначених в пункті 4.1. договору документів покупець не несе відповідальність за невчасну оплату товару.
Датою отримання товару є дата, зазначена в накладній, з урахуванням вимог пункту 2.5. договору.
Пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору від 10.05.2024 р. встановлено, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток 1 до цього договору), Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20.06.2024 р..
Продавець здійснює поставку товару на умовах DDP ( згідно Інкотермс 2010 ) за адресами, що вказані у рознарядці ( додаток 1 до договору ).
За погодженням між сторонами обсяги та адреси поставки можуть бути змінені.
Територіальні уповноважені представники покупця здійснюють прийом товару після надання усього комплекту документів, зазначених в пунктах 2.1 та 4.1 договору, з урахуванням положень пункту 2.4 договору.
Відповідно до пункту 7.1 договору від 10.05.2024 р. сторони визначили що: поставкою товару вважається, що продавець поставив покупцю в обумовлений в договорі (рознарядці (додаток 1 до договору)) термін (строк) товар, в обсязі та за цінами, що передбачено умовами договору; недопоставкою товару вважається непоставка продавцем загального обсягу товару або його частини, який визначено договором, під час строку дії договору або у випадку розірвання договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 договору, або відмову продавця здійснити поставку товару; порушенням строків поставки товару є поставка продавцем частини або повної партії товару з порушенням термінів (строків), визначених в договорі.
Згідно з пунктом 7.2 договору від 10.05.2024 р., у випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов договору ( у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару ), зазначених у пунктах 2.4, 5.1, 5.8, 5.11 договору, продавець сплачує покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого в строк товару. 
Пунктом 7.3 договору від 10.05.2024 р. визначено, що у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
Пунктами 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 договору від 10.05.2024 р. передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін ( аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна. Вказаний перелік обставин не є вичерпним ).
Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 ( п`яти ) календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з наданням підтверджуючих документів.
Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документи, які видаються відповідним органом, уповноваженим на їх видачу згідно з діючим законодавством України.
У разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 (тридцять) календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір.
Відповідно до пункту 10.1 договору від 10.05.2024 р. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20.07.2024 р. включно.
У пунктах 11.2, 11.3 договору від 10.05.2024 р. зазначено, що під час укладання договору продавець надає покупцю перелік документів, визначених додатком 3 до договору, та забезпечення його виконання у розмірі 5 % ціни договору у сумі 150 303 грн 25 коп. шляхом перерахування коштів на рахунок покупця або у вигляді страхової або банківської гарантії (далі – гарантія).
У разі внесення Продавцем забезпечення виконання договору шляхом перерахування коштів, Покупець повертає Продавцю забезпечення виконання договору протягом 5 (п`яти) банківських днів після повного та належного виконання продавцем своїх зобов`язань згідно з договором.
Згідно з рознарядкою на поставку олії соняшникової рафінованої бутильованої сторони узгодили кількість товару – 73 462 кг та термін (строк) поставки товару - з 10.05.2024 р. до 20.06.2024 р. включно.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» не поставило товар за договором від 10.05.2024 р..
Між сторонами велось листування щодо виконання договору від 10.05.2024 р.:
- у листі від 07.06.2024 р. № 0706НК/24 Продавець повідомив Покупця про неможливість виконати договір на узгоджених умовах внаслідок підвищення вартості електроенергії, послуг транспортування, сировини та пропонував – поставити необхідний обсяг товару зі зміною якісних характеристик (замість олії соняшникової рафінованої бутильованої поставити олію соняшникову нерафіновану бутильовану); змінити розмір фасування товару (замість поставки товару у ємностях 6літрів поставити товар у ємностях 10літрів); продовжити строк поставки товару до 20.10.2024 р.;
- у листі від 20.06.2024 р. № 20/06/24-20 Продавець пропонував Покупцю продовжити строк поставки товару до 20.09.2024 р., посилаючись на – підвищення собівартості товару через аварійні та стабілізаційні відключення електроенергії; зниження кількості транспортних перевезень внаслідок мобілізаційних заходів; вичерпання запасів насіння соняшника врожаю 2023 року для виготовлення олії та початок нового сезону із середини серпня 2024 року;
- у листі від 27.06.2024 р. № ГД ДКВС-2168/3 ГД 2024 Покупець повідомив Продавця про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 05.07.2024 через постачання товару станом на 21.06.2024 р. у кількості менше 50% загального обсягу закупівлі;
- у претензії від 19.07.2024 р. № ГД ДКВС-2504/3 ГД/2024 Покупець вимагав від Продавця сплатити у строк до 02.09.2024 р. штрафні санкції за недопоставку товару у розмірі 751 516 грн 26 коп.;
- у листі-відповіді від 26.08.2024 р. № 26/08/24-5 на претензію продавець повідомив покупця про невиконання зобов`язань за договором від 10.05.2024 р. , у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, Продавець просив погодити додатковий строк на оплату штрафних санкцій та надання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин до 30.09.2024 р.;
- у листі від 06.09.2024 р. № ГД ДКВС-3205/3 ГД/2024 Покупець повідомив Продавця про продовження строку оплати до 30.09.2024 р. для оплати штрафних санкцій;
- листом від 12.11.2024 р. № 12/11-2024 Продавець направив на адресу Покупця сертифікат від 07.11.2024 р. № 3500-24-2050 про форс-мажорні обставини, виданий Кіровоградською регіональною торгово-промисловою палатою. У сертифікаті від 07.11.2024 р. № 3500-24-2050 Кіровоградська регіональна торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що негативно вплинули на можливість виконання ТОВ «Ісполін Плюс» зобов`язань за договором від 10.05.2024 р. № 159-К-24. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 03.06.2024 р. по 05.07.2024 р..
Згідно з матеріалами справи Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» зверталась до Акціонерного товариства «РВС Банк» з вимогою від 31.10.2024 р. № ГД ДКВС-4130/3 ГД/2024 про сплату суми гарантії відповідно до банківської гарантії № 2250-24Г від 10.05.2024 р.. У листі від 07.11.2024 р. № 2887/24 Акціонерне товариство «РВС Банк» відмовилось сплачувати кошти та послалось на надання ТОВ «Ісполін Плюс» письмових пояснень про наявність форс-мажорних обставин при виконанні договору разом із сертифікатом № 3500-24-2050 Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати від 07.11.2024 р. № 1105-3/24/302.
Також у матеріалах справи наявний лист-відповідь Полтавської регіональної торгово-промислової палати від 06.11.2024 р. № 24.14-07/416 на лист Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» від 24.10.2024 р. № ГД ДКВС-3967/3 ГД/2024. Полтавська регіональна торгово-промислова палата повідомила, що за результатом розгляду заяв ТОВ «Ісполін Плюс» від 21.08.2024 р. разом з наданими документами, не було можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією та неможливістю виконання товариством своїх конкретних зобов`язань.
Звертаючись з позовом про стягнення штрафу у розмірі 751 516 грн 26 коп., нарахованого на підставі пункту 7.3 договору від 10.05.2024 р., Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» послалась на порушення ТОВ «Ісполін Плюс» зобов`язань з поставки товару.
Заперечуючи проти задоволення первісного позову, ТОВ «Ісполін Плюс» стверджувало про настання форс-мажорних обставин, відсутність прострочення Боржника.
Звертаючись із зустрічним позовом про визнання недійсним пункту 7.3 договору від 10.05.2024 р., ТОВ «Ісполін Плюс» стверджувало про порушення ст. 61 Конституції України.
Вказані обставини і стали причиною виникнення даного спору.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача за первісним позовом, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Зважаючи на те, що Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” оскаржує рішення місцевого господарського суду виключно у частині задоволених позовних вимог ( стягнення штрафу в розмірі 526 061 грн 38 коп. ), колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судових рішень лише у межах зазначених позовних вимог.
Предметом первісного позову є вимоги Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”, про стягнення штрафу, в розмірі 751 516 грн. 26 коп., які обгрунтовані посланням на порушення Відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором купівлі-продажу від 10.05.2024 р. № 159-К-24 - станом на 21.06.2024 р. Продавцем поставлений товар на 50% менше від загального обсягу закупівлі.
Беручи до уваги правову природу укладеного між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісполін Плюс» ( Продавець ) договору купівлі-продажу №159-К-24 від 10.05.2024 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.
Наразі, отримання коштів ( штрафних санкцій ) за порушення строків постачання товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, Сторона не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної та повної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача вимагати у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, на нарахування у відповідності до 7.3 суму штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги Позивача та стягуючи з ТОВ “Ісполін Плюс” на користь Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” штраф у розмірі 526 061 грн. 38 коп., погодився з доводами Позивача про наявність підстав для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді штрафу. При цьому з огляду на обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність форс-мажорних обставин. Разом з тим, суд вважає несправедливим покладати на ТОВ «Ісполін Плюс» відповідальність у повному обсязі за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання, зменшивши розмір штрафу на 30% з 751 516 грн. 26 коп. до 526 061 грн. 38 коп. ( ТОВ «Ісполін Плюс» просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80% ). 
Відповідно до ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначалося вище, укладаючи договір, пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору від 10.05.2024 р. сторони узгодили, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці ( додаток 1 до цього договору ), Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20.06.2024 р..
Судом встановлено, що згідно з рознарядкою на поставку олії соняшникової рафінованої бутильованої сторони узгодили кількість товару – 73 462 кг та термін (строк) поставки товару - з 10.05.2024 р. до 20.06.2024 р. включно. У матеріалах справи відсутні докази поставки товару за договором від 10.05.2024 у кількості 73 462 кг на суму 3 006 065 грн 04 коп.
На підставі пункту 7.3 договору від 10.05.2024 р. Покупець ( Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» ) нарахувала та заявила до стягнення штраф у розмірі 751 516 грн 26 коп ( 3 006 065 грн 04 коп. х 25% ), який суд першої інстанції визнав обгрунтованим.
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із наявністю форс-мажорних обставин, які мали місце протягом визначеного договором строку поставки товару, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р.. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває станом на момент вирішення спору.
Сторони уклали договір від 10.05.2024 р. під час дії воєнного стану. Протягом 2024 року тривала військова агресія Російської Федерації проти України та ракетні обстріли усієї території України. У 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії, у зв`язку із обстрілами критичної інфраструктури української економіки. Укладаючи договір, ТОВ «Ісполін Плюс» знало і повинно було розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни.
Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили ) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами ( частина 1 ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні») ( постанова Верховного Суду від 21.07.2021 р. у справі № 912/3323/20 ). 
У постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 та від 28.08.2023 у справі № 910/6234/22 також зазначено, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Крім того, пунктом 8.2 Договору передбачений порядок повідомлення Генеральної дирекції ДКВС України про настання форс-мажорних обставин, зокрема, про обов`язок Відповідача надати у письмовій формі підтверджуючі документи протягом 5 днів з моменту їх настання.
Тобто, відповідно до п. 8.2 Договору Відповідач був зобов`язаний повідомити Генеральну дирекцію ДКВС України протягом 5 днів з моменту настання форс- мажорних обставин. Цього Відповідачем зроблено не було.
Натомість Відповідач, у листах вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 р. та від 20.06.2024 р. вих. № 20/06/24-20 посилався на труднощі, з якими стикається кожен суб`єкт господарювання в Україні під час війни, включаючи Генеральну дирекцію ДКВС України, як на причину порушення термінів поставки, а не на настання форс-мажорних обставин.
Враховуючи наведене та з огляду на обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність форс-мажорних обставин.
Водночас, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ТОВ «Ісполін Плюс» просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.
У справі ж, що розглядається, місцевий господарський суд з огляду на обставини справи, враховуючи загальні засади, встановлені у ст. 3 ЦК України ( справедливість, добросовісність та розумність), дотримуючись балансу інтересів сторін, зменшив розмір суми штрафу на 30%, стягнувши з ТОВ «Ісполін Плюс» на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» штраф у розмірі 526 061 грн 38 коп..
Відповідно до частини першої ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З аналізу наведених норм убачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарські суди повинні оцінювати, чи є кожен конкретний випадок винятковим, з урахуванням інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки відповідача тощо.
Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( пункт 6 ст. 3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства, передбачених згідно зі ст. 2 ГПК України.
Крім того, згідно з чинним законодавством розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій не врегульований, а тому таке питання має вирішуватися судом з урахуванням вимог ст. 86 ГПК України.
Згідно з частинами третьою та четвертою ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У справі, яка переглядається, апеляційний господарський суд, дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, дійшов висновку про те, що доводи Відповідача, заявлені у клопотання про зменшення розміру пені, щодо його скрутного матеріального становища не заслуговують на увагу, оскільки не доведені Відповідачем належними та допустимими доказами.
У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій: Верховний Суд не надавав висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні судами власної дискреції, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Подібний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 р. у справі № 910/6471/20.
Отже, ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Скаржника щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 551 ЦК України, на підставі яких встановлена можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки місцевий господарський суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що несправедливим покладати на ТОВ «Ісполін Плюс» відповідальність у повному обсязі за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання, зменшивши розмір штрафу на 30% з 751 516 грн. 26 коп. до 526 061 грн. 38 коп.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2025 р. у справі № 904/439/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повна постанова суддями Кощеєвим І.М. та Чус О.В. підписана 28.01.2026р., суддею Дарміним М.О., у зв`язку з перебуванням на лікарняному, ______________.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус