ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10204/25 Справа № 216/2410/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року                                        м. Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач - Товариство зобмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача   ОСОБА_1  на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 серпня 2025 року, ухвалене суддею Дехти Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складення повного судового рішення 13 серпня 2025 року),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 19.01.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1334-5508, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 20 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, заявлений строк 30 днів, промо % ставка – 2,00 % в день, знижена % ставка – 2,50 % в день, стандартна % ставка – 2,50 % в день.
Однак, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо погашення кредиту, процентів, а тому станом на 27.02.2025 року за нею утворилась заборгованість в розмірі 167 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 20 000,00 грн та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 147 000,00 грн. 
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 67 000,00 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100 000,00 грн.
В зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просить суд стягнути лише частину кредитної заборгованості у розмірі 100 000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 20 000,00 грн та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 80 000,00 грн, а також понесені судові витрати по справі.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 серпня 2025 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за укладеним електронним договором про відкриття кредитної лінії №1334-5508 від 19.01.2024 року у сумі 100 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом у сумі 20 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 80 000,00 грн та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено належними доказами надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Посилається, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і які містять реквізити, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської діяльності. Зазначає, що лист від АТ КБ «Приватбанк», який наданий позивачем до матеріалів справи, не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тому не можу бути належним та допустимим доказом. При цьому з вказаного листа неможливо встановити достовірно кому та на якій підставі, нібито, було відправлено кредитні кошти. Надана позивачем «довідка» не може бути належним доказом того, що відповідачка володіє/володів або використовує/використовував картку, на яку нібито перераховані кредитні кошти, її виготовив позивач як зацікавлена особа, із зазначенням інформації на власний розсуд. Оскільки відповідно п. 2.2 нібито укладеного договору, кредитодавець відкрив позичальнику кредитну лінію шляхом надання позичальнику кредиту, кошти повинен перерахувати саме кредитодавець, тобто ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а не АТ КБ «Приватбанк». Доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»та АТ КБ «Приватбанк» позивачем не надано. Матеріали справи не містять інформації про перерахування коштів до АТ КБ «Приватбанк» для подальшого їх перерахування відповідачеві. Тому зазначає, що висновок суду про нібито отримання відповідачем кредитних коштів є надуманим та необґрунтованим. 
Також зазначає, що відповідач не заперечує можливості підписання будь-якого договору одноразовим електронним ідентифікатором як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». При цьому посилається, що чинним законодавством чітко передбачено, яким саме чином повинен укладатись електронний договір, та які документи підтверджують таке укладення договору. Позивачем до суду направлено лише роздруківку, яку позивач видає за нібито укладений кредитний договір від 19.01.2024 року №1334-5508. В той же час у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладенні договору. Також матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив, що кредиторами проводилася будь-яка ідентифікація та що саме відповідач звертався за отриманням коштів. Направлений до районного суду екземпляр укладеного кредитного договору не містить жодної кваліфікованої позначки часу нібито укладення такого договору, що на думку заявника, свідчить про те, що такий екземпляр договору не було підписано ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».
Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 19.01.2024 року №1331-5508, а суд першої інстанції безпідставно поклав обов`язок недоведення укладення кредитного договору та неотримання кредитних коштів на відповідача, тоді як позивач повинен був надати до суду належні та допустимі докази, які б доводили позицію позивача. 
Крім того, звертає увагу на те, що відповідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, який набрав чинності 24.12.2023р. Отже, до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1% розрахованих згідно з частиною четвертою цієї статті. Посилаючись на положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» вказує, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Нібито укладений договір від 19.01.2024 року №1334-5508 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому первісний кредитор не мав права визначати процентну ставку у розмірі 2% та 2,5% в день, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Отже, якщо навіть припустити, що відповідач уклав кредитний договір та отримав кредитні кошти, нарахування відсотків є необґрунтованим та таким, що протирічить чинному законодавству. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 серпня 2025 року.
Звертає увагу на те, що відповідач підписав кредитний договір №1334-5508 від 19.01.2024 року відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором C7852, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. Вказує, що при укладенні договору відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідачки (створення за допомогою веб-сайту Заявки) укладення договору було б неможливе і кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. При оформленні кредитного договору за допомогою Веб-сайту Клієнт (Відповідач) проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID.
Окрім того, представник позивача звертає увагу на те, що оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 чи будь яких документів про отримання чи використання відповідачем кредитних коштів є неможливим. Зазначає. що, враховуючи умови надання кредитних коштів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»саме споживач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Звертає особливу увагу, що кредитні кошти були перераховані Товариством саме у відповідності з умовами Кредитного договору та Правил та на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача.
Також, представник позивача наголошує на тому, що проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними, підписавши Договір електронним цифровим підписом.
Зауважує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків відповідачем. Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до вищезазначеного розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи, 19.01.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1334-5508, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, з яким відповідач була попередньо ознайомлена.
Договір було укладено відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ України «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію», підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор C7852, для підписання кредитного договору № 1334-5508 від 19.01.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 20000,00 грн., строк кредитування – 300 днів; базовий період – 30 днів; промо % ставка – 2,00 % в день; знижена ставка – 2,50% в день; стандартна % ставка – 2,50% в день.
Позивач (через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платків LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Зворотного відповідачем не доведено.
Однак, відповідач порушила умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит, не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, а тому станом на 27.02.2025 за нею утворилась заборгованість в розмірі 167 000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 20 000,00 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 147 000,00 грн.. 
Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 67 000,00 грн., за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100 000,00 грн..
Кредитодавець просить стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину в розмірі 100000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. – прострочена заборгованість за кредитом; 80000,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідачки ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи вбачається, що договір №1334-5508 від 19.01.2024 року про відкриття кредитної лінії укладено між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua) (а. с. 73-76). Позичальниці було надано наступний одноразовий ідентифікатор «С7852» для підписання кредитного договору №1334-5508 від 19 січня 2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами супутніх документів. 
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.
При цьому, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем достовірними і належними доказами не доведено перерахування відповідачці коштів у сумі 20 000,00 грн.
Так, 30 травня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1334-5508 з використанням одноразового ідентифікатора С7852, для підписання вищевказаного Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів, за умовами якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»взяло на себе зобов`язання надати відповідачці кредит, для задоволення особистих потреб, у розмірі 20 000,00 грн. на особистий електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 .
На підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 20 000,00 грн, у матеріалах справи наявна довідка про перерахування суми кредиту за договором №1334-5508 від 19 січня 2024 року, а також лист (довідка) АТ КБ «Приватбанк», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки із маскою, а саме, № НОМЕР_1 (а.с. 77-79).
Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на вищенаведені норми Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.
Відтак, відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.
Також, колегія суддів не приймає доводи відповідачки, що подані ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Оскільки Товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Отже, колегією суддів встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»виконало умови договору, який був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 , натомість, відповідач порушив умови договору, не погашала щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначений строк, допустила заборгованість щодо повернення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім того, проценти за користування кредитом визначено згідно положень ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором, в розумінні вище вказаного положення закону.
Відповідачка розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів.
Відповідно до п.3.1 Договору строк кредитування, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів. Договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов`язань.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Так, у розрахунку заборгованості за договором 1334-5508 від 19.01.2024 року, станом на 27.02.225 року, відображено інформацію стосовно кількості днів користування ставкою 2%, кількості днів користування ставкою 2,5%, загальної кількості днів користування кредитом, основного боргу, залишку відсотків.
Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що: за період 19.01.2024 року по 17.02.2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Промо-ставкою - 2% що нараховується відповідно до п.10.1. Договору, за кожен день користування Кредитом протягом перших 30 (тридцять) календарних днів першого Базового періоду, та надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця. За період 18.02.2024 року по 13.11.2024 року (включно) було застосовано Знижену процентну ставку 2.50 % яка надається Кредитодавцем за кожен день користування Кредитом, виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.
Окрім того, з розрахунку заборгованості також видно, що після закінчення строку кредитування нарахування процентів було зупинено, оскільки з 14.11.2024 року проценти не нараховувались.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором 1334-5508 від 19.01.2024 року, станом на 27.02.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить: 167 000,00 гривень, та складається з: заборгованості за кредитом 20 000,00 гривень та заборгованості за нарахованими процентами 147 000,00 гривень, однак Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме частково списано заборгованість позичальнику за процентами у загальній сумі 67 000,00 гривень.
Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості штраф та комісія відповідачу не нараховувались.
Перевіривши справу та доводи сторони відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 13 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 02 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: