КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3716/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради (вул. В. Перспективна, 41, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25022, ЄДРПОУ 45215157 ) про визнання протиправним і скасування наказу, 

В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте відповідачем у формі наказу № 443 від 03.12.2024 року "Про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва": "Нове будівництво двоповерхового індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 (земельна ділянка з кадастровим номером 3510100000:41:342:0024".
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що став власником вказаної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2020 р., площа якої становить 0,0050 га. Ділянка відноситься до категорії "землі житлової та громадської забудови" з цільовим призначенням "02.05 Для будівництва індивідуальних гаражів". Основною метою придбання цієї земельної ділянки було зведення індивідуального двоповерхового гаража. У зв`язку з цим у листопаді 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва. Проте 03 грудня 2024 року йому відмовлено на підставі нібито невідповідності планованої забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона, на його думку, обмежує право користування земельною ділянкою за цільовим призначенням, і стверджує, що обмеження містобудівної документації набирають чинності лише після внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
Ухвалою судді від 09.06.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.28).
Представник відповідача подав суду відзив, у якому заперечив проти доводів позивача, оскільки за результатами розгляду заяви позивача було встановлено невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема Генеральному плату міста Кіровограда та Плану зонування території міста Кіровограда. Такі обставини є законодавчо визначеною підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень уповноваженими органами. При цьому відповідач наголошує, що усі обмеження щодо будівництва на земельній ділянці існували ще на момент її придбання позивачем. Тому, відмовляючи у видачі містобудівних умов та обмежень щодо забудови цієї земельної ділянки відповідач діяв на законних підставах, у межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а прийняте рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.32-47). 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд зазначає таке.
Позивач на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 лютого 2020 року набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510100000:41:342:0024, площею 0,0050 га, розташовану у місті Кропивницькому по вулиці Курганній, біля огорожі "Радіозаводу" (а.с.8-10).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 лютого 2020 року, індексний номер 201516722, цільове призначення земельної ділянки визначено як "для будівництва індивідуальних гаражів" (а.с.11). 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 02 червня 2025 року номер НВ-9965434042025 земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови, вид цільового призначення – 02.05 "Для будівництва індивідуальних гаражів" (а.с.13-18). 
25.11.2024 року позивач звернувся до відповідач із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проєктування об`єкта нового будівництва – двоповерхового індивідуального гаража.
Рішенням від 03.12.2024 року MU01:4938-8196-0857-7235 позивачу відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень на підставі частини четвертої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зокрема у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (а.с.19).
Листом від 03.12.2024 року № В-807 відповідач детально повідомив позивачу причини такої відмови, зокрема, згідно з витягом з містобудівного кадастру міста Кропивницького від 28.11.2024 року №117 земельна ділянка відповідно до Генерального плану міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12.09.2000 року № 627, належить до територій зелених насаджень спеціального призначення, а за Планом зонування території міста, затвердженим рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 року № 2456, – до ландшафтно-рекреаційної зони Р, підзони зелених насаджень спеціального призначення Р-3с.
Відповідач дійшов висновку, що наміри позивача щодо забудови земельної ділянки не відповідають допустимим видам використання земель у межах зазначених функціональних зон. 
Крім того, згідно з ДБН Б.2.2-12:2019 земельна ділянка повністю розташована в межах охоронних зон інженерних мереж (підземних кабелів електропостачання та телекомунікацій), для яких встановлено мінімальну охоронну відстань 0,6 метра від фундаментів будівель, що унеможливлює реалізацію заявлених намірів забудови (а.с.21).
Наказом Департаменту містобудування та земельних ресурсів Кропивницької міської ради від 03.12.2024 року №443 остаточно відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва "Нове будівництво двоповерхового індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером 3510100000:41:342:0024" (а.с.20зв.).
Незгода позивача з таким рішенням, прийнятим у формі наказу, зумовила його звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Конституції України визначає землю як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на землю гарантується та реалізується виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією та законами України. Реалізація права власника земельної ділянки на її забудову можлива лише за умови дотримання вимог містобудівного законодавства, зокрема після отримання містобудівних умов та обмежень або будівельного паспорта залежно від характеристик об`єкта.
Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено правові основи містобудівної діяльності та спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських і приватних інтересів. 
Так, відповідно до частини другої статті 29 цього Закону фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Частиною четвертою статті 29 Закону передбачено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Стаття 39 Земельного кодексу України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
Отже, право на забудову земельної ділянки не є абсолютним і реалізується виключно з урахуванням вимог містобудівної документації, яка має обов`язковий характер.
З матеріалів справи вбачається, що Генеральний план міста Кіровограда, затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12.09.2000 р. № 627, та План зонування території міста Кіровограда, затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 р. № 2456, на момент прийняття спірного рішення були чинними та обов`язковими для виконання відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до вказаних містобудівних документів земельна ділянка позивача віднесена до ландшафтно-рекреаційної зони Р, підзони зелених насаджень спеціального призначення Р-3с, у межах якої будівництво індивідуального двоповерхового гаража не передбачене ані як переважний, ані як допустимий вид використання території.
Суд також враховує, що відповідно до Державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" у межах спірної земельної ділянки проходить підземна лінія електропередач, для якої встановлено охоронну зону з мінімальною відстанню 0,6 метра від фундаментів будівель, що додатково унеможливлює реалізацію заявлених позивачем намірів забудови.
Заперечень щодо наведених обставин позивачем суду не надано.
При цьому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки не свідчить про відсутність містобудівних обмежень та не надає власнику безумовного права на забудову будь-яким видом використання. Використання земельної ділянки і здійснення забудови має відповідати обов`язковим вимогам містобудівної документації.
Право власності на земельну ділянку не є абсолютним та реалізується з урахуванням вимог земельного та містобудівного законодавства. Встановлення обмежень забудови земельної ділянки відповідно до плану зонування не є порушенням права власності, а визначає допустимі межі її здійснення в інтересах територіальної громади.
Суд також враховує, що позивач набув земельну ділянку у власність у лютому 2020 року, тобто після затвердження Генерального плану міста, Плану зонування та Плану червоних ліній магістральних вулиць, і, отже, мав можливість ознайомитися з їх змістом перед укладенням договору. Ділянка розташована в зоні зелених насаджень, ландшафтно-рекреаційній зоні, що визначає правовий режим її використання.
Посилання позивача на те, що віднесення цієї земельної ділянки до зони Р-3с фактично змінює її цільове призначення, є безпідставними, оскільки зонування території не змінює цільового призначення земельної ділянки, а встановлює умови та обмеження її використання відповідно до функціонального призначення території.
Відсутність прямої заборони будівництва індивідуального гаража в рішенні відповідача також не означає допустимості такого будівництва, оскільки обмеження випливають зі змісту містобудівних регламентів відповідної зони.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у наданні містобудівних умов та обмежень, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а спірне рішення відповідає вимогам статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
З урахуванням балансу приватних та суспільних інтересів, а також пріоритетності вимог містобудівної документації на місцевому рівні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА