П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39724/25	

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:19.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – ВПВР УЗПВР у Київській області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України у Київській області, про:
- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Київській області Кушнір Н.І. від 19 листопада 2025 року про закінчення виконавчого провадження №75044287, відкритого на підставі виконавчого листа №420/5701/23, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04 серпня 2023 року;
- зобов`язання ВПВР УЗПВР у Київській області усунути порушення вимог закону при виконанні виконавчого провадження №75044287 та поновити його для забезпечення реального виконання виконавчого листа №420/5701/23, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04 серпня 2023 року;
- зобов`язання ВПВР УЗПВР у Київській області вжити усіх передбачених Закону України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення, з метою належного виконання виконавчого листа №420/5701/23, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04 серпня 2023 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №420/5701/23, яке набрало законної сили 17 липня 2023 року, було визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України у Київській області щодо відмови у переведенні на пенсію та зобов`язано боржника повторно розглянути заяву скаржника від 06 березня 2023 року про переведення його з пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків, викладених судом. Надалі, 20 травня 2024 року відкрито виконавче провадження №75044287, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору. Незважаючи на пряму та обов`язкову вимогу судового рішення, боржник здійснив перерахунок пенсії, але самовільно та протиправно визначив дату її призначення – з 17 липня 2023 року, що підтверджується Рішенням про перерахунок пенсії №154750004403 від 20 вересня 2023 року. Такий підхід прямо суперечить резолютивній частині рішення суду, якою ГУПФ України у Київській області було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року та здійснити переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за Законом України "Про прокуратуру" з урахуванням висновків суду. Ігнорування дати подання заяви є порушенням імперативного обов`язку та свідчить про вибіркове і формальне виконання рішення. 28 травня 2024 року боржник направив державному виконавцю лист, у якому повідомив про нібито повне виконання рішення суду та просив закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та звільнити його від сплати виконавчого збору. Однак, цей лист містив недостовірні відомості, адже фактичне виконання рішення було неповним — пенсія призначена лише з 17 липня 2023 року, замість визначеної судом та законодавством дати – 06 березня 2023 року. Позивач вважав, що дії боржника свідчать про свідоме ухилення від виконання судового рішення, а бездіяльність державного виконавця — про грубе порушення його службових обов`язків. Вказане підтверджує незаконність закінчення виконавчого провадження та необхідність його поновлення для забезпечення реального виконання судового рішення і відновлення порушених прав стягувача. 
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що листом від 28 травня 2024 року №1000-0905-5/90029 та доданих копій документів боржником повідомлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5701/23, ГУПФ України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року та 22 серпня 2023 року прийнято відповідне рішення №154750004403. Одночасно, згідно вищезазначеної відповіді, ОСОБА_1 з 17 липня 2023 року переведено на пенсію по Закону України "Про прокуратуру". У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. У виконавчому документі, який перебував на виконанні у Відділі, не визначено дату з якої ОСОБА_1 необхідно перевести на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII. За таких обставин, рішення суду, в порядок і спосіб визначений виконавчим документом, виконано боржником в повному обсязі, а саме: ГУПФ України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року, прийнято відповідне рішення від 22 серпня 2023 року №154750004403 та переведено ОСОБА_1 на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII. Враховуючи вищевикладене, постанова державного виконавця від 19 листопада 2025 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №420/5701/23 – прийнята у відповідності до вимог діючого законодавства України та скасуванню не підлягає.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
- самостійне визначення боржником (ПФУ) дати 17 липня 2023 року (момент набрання рішенням законної сили) є: фактичною відмовою у виконанні судового рішення за період з березня по липень 2023 року; прямим порушенням ч.3 ст. 45 Закону №1058-IV, оскільки закон не надає органу ПФУ дискреційних повноважень щодо визначення дати призначення пенсії при переведенні з одного виду на інший — такою датою завжди є день подання заяви; порушенням принципу обов`язковості судових рішень, закріпленого у ст. 129-1 Конституції України та нормах КАС України, що унеможливлює будь- яке довільне тлумачення чи часткове виконання судових актів. Таким чином, висновок суду першої інстанції про "повне виконання" рішення у справі №420/5701/23 є юридично неспроможним, суперечить прямим нормам закону та фактично легалізує невиконання судового рішення Боржником. Ігнорування цієї дати означає часткове виконання рішення, що суперечить принципу обов`язковості судових рішень (ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України). Таким чином, твердження суду про відсутність у виконавця підстав контролювати дату призначення фактично легалізує невиконання рішення суду та суперечить завданням виконавчого провадження, визначеним ст.ст. 3-4 Закону України "Про виконавче провадження" – своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень. Суд першої інстанції безпідставно самоусунувся від оцінки дій державного виконавця, чим порушив принцип повноти та всебічності судового розгляду;
- суд першої інстанції проігнорував фундаментальну обставину, що за своєю правовою природою тривале невиконання рішення суду про виплату пенсії є формою колективної санкції держави проти громадянина. Така ситуація вимагає застосування конституційних гарантій, передбачених ст.ст. 61 та 62 Конституції України, а також практики Європейського суду з прав людини. Закриття виконавчого провадження без підтвердження факту переведення з одного виду пенсії на інший з дати подання заяви (з 06 березня 2023 року) фактично перекладає на Скаржника відповідальність за протиправну поведінку Пенсійного фонду України. Держава не може перекладати тягар своїх помилок або бездіяльності на громадянина, оскільки це суперечить принципу індивідуалізації відповідальності та підриває довіру до правової системи. Оскільки факт подання заяви від 06 березня 2023 року встановлено судом, будь-які сумніви щодо обсягу виконання рішення мали тлумачитися на користь Скаржника. Обов`язок довести повне виконання рішення, включно переведення з одного виду пенсії на інший, нарахуванням та виплатою коштів у повному обсязі, лежить виключно на державному органі. Посилання суду на необхідність подання "нового позову" проти Пенсійного фонду України є неправомірним та суперечить Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", практиці Верховного Суду та стандартам ЄСПЛ. Такий підхід порушує принцип процесуальної економії, створює ситуацію "процесуального футболу" та фактично позбавляє Скаржника права на ефективний судовий захист, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У даному випадку Пенсійний фонд України був зобов`язаний здійснити переведення Скаржника на інший вид пенсії на підставі його заяви від 06 березня 2023 року. У випадку Скаржника судове рішення встановило обов`язок здійснити переведення з одного виду пенсії на інший з конкретної дати – 06 березня 2023 року. Невиконання цього обов`язку означає незаконне позбавлення особи її майна у вигляді пенсійних виплат, що суперечить Конституції України та міжнародним стандартам захисту права власності, закріпленим у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, закриття виконавчого провадження без фактичного виконання рішення є формою свавілля, що легалізує невиконання судового рішення, порушує принципи верховенства права, правової визначеності та ефективного судового захисту, а також позбавляє особу її майна без законних підстав.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року по справі №420/5701/23 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України у Київській області №154750004403 від 10 березня 2023 року щодо відмови у переведенні (перерахунку) з пенсії по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.
Зобов`язано ГУПФ України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року про переведення його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням висновків, викладених судом у цьому рішенні.
04 серпня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.
20 травня 2024 старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Київській області Боярчуком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №420/5701/23 від 04 серпня 2023 року та зазначено боржнику про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Листом №1000-0905-5/90029 від 28 травня 2024 року ГУПФ України у Київській області повідомило ВПВР УЗПВР у Київській області про те, що рішенням №154750004403 від 22 серпня 2023 року проведено перерахунок пенсії в межах покладених зобов`язань. На підставі викладеного, ГУПФ України у Київській області просило закінчити виконавче провадження №74032076 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
15 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ВПВР УЗПВР у Київській області із заявою в якій просив вжити всіх заходів щодо належного виконання рішення суду, оскільки ГУ ПФУ у Київській області в порушення вимог ч.1 ст. 45 Закону №1058-IV ОСОБА_1 було призначено пенсію не з дня звернення, тобто з 06 березня 2023 року, а лише з 17 липня 2023 року, що свідчить про неналежне виконання боржником рішення суду.
Постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Київській області Кушнір Н.І. від 19 листопада 2025 року ВП №75044287 встановлено виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №420/5701/23 в порядок і спосіб визначений виконавчим документом в повному обсязі та закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №420/5701/23 від 04 серпня 2023 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що боржником до матеріалів виконавчого провадження було надано докази фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом щодо зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року про переведення його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням висновків, викладених судом у цьому рішенні. Разом з тим, позивач не погоджується з діями ГУПФ України в Одеській області щодо дати з якої позивача переведено з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, а тому вважав, що в даному випадку саме на відповідача покладено обов`язок щодо контролю виконання рішення суду, проте суд першої інстанції не погодився з такими доводами позивача та зазначив, що у разі незгоди з прийнятим ГУПФ України в Одеській області рішенням в частині визначення дати переведення на інший вид пенсії, ОСОБА_1 може звернутись до суду з відповідним позовом на підставі положень КАС України.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч.1 ст. 5 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі – Закону №1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За правилами ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно п.1 ч.2 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений в ст. 63 Закону №1404-VIII.
Відповідно до наведеної норми за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст. 63 Закону №1404-VIII.).
Відповідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З аналізу наведених норм права висновується, що виконавче провадження з підстав, визначених у п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.
Державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано в повному обсязі у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи рішення.
Водночас джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року по справі №420/5701/23 зобов`язано ГУПФ України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2023 року про переведення його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням висновків, викладених судом у цьому рішенні.
Листом №1000-0905-5/90029 від 28 травня 2024 року ГУПФ України у Київській області повідомило ВПВР УЗПВР у Київській області про те, що рішенням №154750004403 від 22 серпня 2023 року проведено перерахунок пенсії в межах покладених зобов`язань. На підставі викладеного, ГУПФ України у Київській області просило закінчити виконавче провадження №74032076 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII.
Так, постановою головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Київській області Кушнір Н.І. від 19 листопада 2025 року ВП №75044287 встановлено виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року по справі №420/5701/23 в порядок і спосіб визначений виконавчим документом в повному обсязі та закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №420/5701/23 від 04 серпня 2023 року.
Колегія суддів вказує, що факт виконання підтверджується прийнятим рішенням ГУПФ України у Київській області про переведення позивача з одного виду пенсії на інший.
Разом з тим, апелянт вказує на неповне виконання ГУПФ України у Київській області рішення у справі №420/5701/23, оскільки на його думку невірно визначено дату з якої його переведено на інший вид пенсії.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що резолютивна частина рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №420/5701/23, не містить посилань на дату з якої ОСОБА_1 має бути переведено з одного виду пенсії на інший, натомість зобов`язано ГУПФ України у Київській області повторно розглянути заяву про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію по Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що факт виконання рішення від 30 травня 2023 року у справі №420/5701/23 є підтвердженим, натомість дата переведення позивача з одного виду пенсії на інший є новим спором, тобто у разі незгоди з прийнятим ГУПФ України у Київській області рішенням в частині визначення дати переведення на інший вид пенсії, ОСОБА_1 може звернутись до суду з відповідним позовом на підставі положень КАС України, що вірно вказано судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.