ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/301/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №357/13633/25 Категорія: 304090000 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Новіков О.М., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Максиміва В. М. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 (повний текст складено 13.11.2025, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В. Л.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у серпні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 179202592 від 03.02.2022 у розмірі 18843,60 грн та судові витрати, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 позов у справі задоволено з посиланням на доведеність тверджень позивача про невиконання позичальником договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків.
Представник відповідача подав на вказане рішення суду 09.12.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі.
В обґрунтування вказано на те, що позивач не довів наявність у нього прав вимоги до відповідача, оскільки реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 не є витягом з реєстру боржників, а являється лише суб`єктивним твердженням Позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах. Указаний документ складно на трьох аркушах на яких не міститься напису про те, що даний документ є витягом. 
Скаржник зауважує, що реєстр прав вимоги до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», також містить істотні недоліки щодо оформлення - у вказаному документі зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України.
Акт звірки взаємних розрахунків не є доказом оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, отже позивачем не доведено виконання зобов`язань за таким правочином, а відсутність доказів оплати за договором факторингу свідчить про недоведення передачі права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».
На момент укладення першочергового договору факторингу №28/1118-01 у 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би в подальшому передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.
Матеріали справи не містять доказів (платіжних доручень) на підтвердження факту відступлення грошової вимоги за першочерговим договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між Первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
З наданих Позивачем розрахунків вбачається, що відсотки нараховані за користування кредитом не лише за період дії договору, а і поза межами строку дії кредитного договору.
Скаржник зауважує, що без здійснення активних дій зі позичальником, у тому числі ініціювання пролонгації дисконтного періоду, здійсненого через особистий кабінет, проведення оплат, а також укладення відповідних додаткових угод, зміна умов кредитування та сплата відсотків за користування кредитними коштами не могла б мати місця.
Матеріали справи не містять відомостей про наявність додаткових угод чи підстав для списання відсотків, а також зміни їх розміру. Який саме механізм нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також реальний розмір заборгованості на час відступлення прав вимоги від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» встановити неможливо.
Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти її аргументів заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на обґрунтованість висновків місцевого суду по суті спору у справі.
Стороною скаржника ОСОБА_1 було надіслано суду додаткові пояснення, які за своїм змістом відповідають вимогам відповіді на відзив, з яких вбачається, що апелянт наполягає на задоволенні вимог своєї апеляційної скарги на погоджується з доводами, викладеними позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 03.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №179202592 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV44Х3Q.
Даними паспорта споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до Договору № 179202592 від 03.02.2022, Договору кредитної лінії № 179202592 від 03.02.2022, Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Смарт", заявки на отримання коштів від 03.02.2021, Порядку дій споживача в Інформаційно-телекомунікаційній системі про надання споживчого кредиту, довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі, Алгоритму дій, платіжного доручення від 03.02.2021, підтверджується, що 03.02.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 179202592, за умовами якого остання отримала кредит у загальному розмірі 16000 грн на строк до 05.03.2022.
У пункті 1.9 зазначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
- виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 153,30 (сто п`ятдесят три цілих три десятих) процентів річних, що становить 0,42 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9.1. Договору).
- за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 383,25 процентів річних, що становить 1,05 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті (п. 1.9.2. Договору).
У пункті 1.9.3. Договору вказується, що якщо позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.
Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 16000 грн. на банківську карту відповідача № 5168-75XX-XXXX-0218.
Отже первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк». Зокрема, на підтвердження даної інформації, з АТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № 5168-75XX-XXXX-0218 на яку 03.02.2022 зараховано грошові кошти у розмірі 16000 грн.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (Договору факторингу № 1). У подальшому до Договору факторингу № 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022, від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги, у тому числі до відповідача у справі.
30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (Договір факторингу 2).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до Договору факторингу № 2, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 
04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № 179202592 від 03.02.2022 у сумі 18843,60 грн.
Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 179202592 від 03.02.2022, становить 18843,60 грн, яка складається з наступного: 16000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 2843,60 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, з вимогами про стягнення якої позивач звернувся до суду у цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 105 6-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.
Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що вірно вказав суд першої інстанції.
При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги до відповідача щодо стягнення кредитної заборгованості з підстав того, що долучені до матеріалів справи реєстри прав вимоги не є витягами з реєстру боржників (відсутня вказівка про те, що це витяг) та в них не вказано станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, з урахуванням такого.
Цивільним законодавством встановлено презумпцію правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України) згідно якої правочин (договір) є правомірним, якщо його недійсність не вбачається з припису норми закону або якщо він не визнаний судом недійсним.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.
Тобто Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає можливість їх укладення множинну кількість разів за бажанням сторін.
Договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою та підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2022, а також враховуючи послідуюче продовження договірних правовідносин.
Згідно наданих витягів з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача у справі.
Аналогічні обставини мали місце і щодо послідуючого відступлення прав вимоги до відповідача іншим кредиторам, останнім з яких є позивач у справі.
Відтак, зважаючи на чинність відповідних договорів факторингу та надання позивачем доказів включення до реєстру прав вимоги (як додатків до договорів факторингу) кредитних зобов`язань відповідача, сукупність наявних у справі доказів, на думку апеляційного суду, є достатньою для висновку про підтвердження позивачем наявного у нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Відтак сама по собі відсутність вказівки у наданих витягах з реєстрів права вимоги у назві документу слова «витяг» не може бути покладена в основу висновків про те, що відповідні вимоги до нових кредиторів не передавалися.
При цьому наявні витяги з реєстрів стосуються безпосередньо зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 179202592 від 03.02.2022, що вбачається з їх змісту, а надання повного тексту реєстрів права вимоги не є доцільним, оскільки виключені дані стосуються інших боржників та не стосуються правовідносин сторін у справі.
Також частина 1 статті 517 ЦК України, на яку вказує скаржник, передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Отже із вказаної норми матеріального права не вбачається необхідність зазначення усіх даних щодо боржника, права вимоги стосовно якого переходять новому кредитору, у списку боржників, що фіксує передачу зобов`язань новому кредитору, як умову дійсності відповідного правовідношення, що виникає за договором факторингу, про що помилково доводить скаржник.
Апеляційний суд не погоджується з посиланнями скаржника на те, що позивачем не доведено факту оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки вказаний правочин в силу вимог ст. 204 ЦК України є дійсним та повнота виконання за ним зобов`язань його сторонами, до яких відповідач не відноситься, не стосується правовідносин у цій справі.
Також апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника на те, що на момент укладення першочергового договору факторингу №28/1118-01 у 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем за кредитним договором від 03.02.2022, з урахуванням такого.
Надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, зокрема, і на час укладення кредитного договору та виникнення у відповідача за таким правочином заборгованості.
Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час троку їх дії, що й мало місце у даній справі, та не заперечується сторонами.
Отже посилання скаржника на неможливість переходу права вимоги до відповідача у справі за правочином, який укладено раніше, ніж договір, права за яким передаються, є такими, що суперечать обставинам справи, з яких вбачається продовження строку дії договорів факторингу і на період часу, коли укладався кредитний договір з відповідачем.
Крім того, за приписами ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відтак зазначені приписи матеріального права передбачають можливість відступлення права вимоги, яка виникне у майбутньому, чого не врахував представник відповідача у поданій апеляційній скарзі.
При цьому аналізом змісту ст. 1078 ЦК України не підтверджується посилання скаржники на те, що відступлення майбутніх вимог можливе лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу, адже воно є суперечливим в аспекті того, що право вимоги, яке лише виникне у майбутньому, у визначений теперішній час не може бути конкретно зафіксованим.
Апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що відсотки нараховані за користування кредитом не лише за період дії договору, а й поза його межами, з урахуванням того, що за приписами п. 1.9.3 кредитного договору нарахування відсотків за встановленої сторонами ставкою буде правомірним у разі, якщо позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору.
Отже відповідні нарахування здійснено з належним дотриманням умов кредитного договору.
Посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять відомостей про наявність додаткових угод чи підстав для списання відсотків, а також зміни їх розміру, зважаючи на погодження позичальником умов кредитування за яких відсотки нараховуються за період користування кредитним коштами у погодженому розмірі, не свідчать про необґрунтованість позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми.
Апеляційний суд оцінює критично аргументи скаржника про те, що розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, адже вказані нарахування здійснено з дотриманням умов кредитування, що скаржником не спростовано та власного контр розрахунку суду не надано.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача – без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги судові витрати відповідача, понесені в апеляційному суді, до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.11.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи відповідачу не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 03.02.2026.

Суддя-доповідач   

Судді