РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
02 січня 2026 р.  Справа № 120/9981/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача №023830032271 від 07.04.2025.
Ухвалою від 23.07.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
08.08.2025 представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що згідно з пунктом 10 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, законодавством не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Ураховуючи викладене, Головним управлінням рішенням № 023830032271 від 07.04.2025 року відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії щодо переходу з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом України “Про державну службу”, згідно з поданою заявою, у зв`язку з відсутністю законних підстав.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.08.2005.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , у період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
З 24.01.2025 ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника на ОСОБА_3 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
31.03.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, в якій просила відповідача перевести на пенсію у разі втрати годувальника згідно із Законом України "Про державну службу".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.04.2025 №023830032271 відмовлено у переведенні на пенсію у разі втраті втрати годувальника, оскільки Законом України “Про державну службу” не передбачене призначення даного виду пенсії.
Не погоджуючись із рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із частиною 1 статті 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Частиною 1 статті 37 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" пунктами 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).
Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що законами України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV та “Про державну службу” №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.
Отже, за наявності умов, передбачених Законом України “Про державну службу” - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивачка, остання має право на таку пенсію.
Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.
У зв`язку з наведеним, для правильного вирішення спору по суті суду необхідно встановити, чи мав померлий ОСОБА_2 на день смерті стаж державної служби, достатній для виникнення у членів його сім`ї права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України “Про державну службу”.
На підтвердження наявності у померлого ОСОБА_2 стажу державної служби судом досліджено відомості його трудової книжки, копія якої наявна в матеріалах справи.
Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_2 у відповідні періоди проходив службу (працював) на посадах, що віднесені до посад державної служби, у державних органах, що підтверджується належним чином оформленими записами про прийняття на роботу, переведення та звільнення, здійсненими у встановленому законодавством порядку.
Сукупний стаж державної служби ОСОБА_2 , підтверджений записами трудової книжки, становить понад 10 років, що відповідає вимогам частин 13, 14 статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-XII та є достатнім для виникнення у непрацездатних членів його сім`ї права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Доказів, які б спростовували наведені обставини або свідчили про недійсність чи неналежність записів трудової книжки, відповідачем суду не надано.
Також судом з`ясовано, що з 24.01.2025 ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника на неповнолітнього ОСОБА_3 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Відтак, зважаючи на вказані норми та правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у можливості переходу на пенсію по втраті годувальника на умовах статті 37 Закону №3723-XII, тому рішення відповідача №023830032271 від 07.04.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України та протиправність відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд у цій справі вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити позивачу з 31.03.2025 пенсію по втраті годувальника на підставі Закону №3723-ХІІ у розмірі 70% заробітку померлого чоловіка ОСОБА_2 , який зазначений у довідках від 18.03.2025 №12668/15.6-25 та №12664/15.6-25, виданих Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) та здійснити виплату пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.
Разом з тим, стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію без обмеження її граничним розміром, суд зазначає, що спірні правовідносини, які є предметом судового розгляду в даній справі, виникли у зв`язку із відмовою у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, а не через обмеження пенсії її граничним розміром.
Відтак, така позовна вимога, заявлена у той час коли спірні правовідносини щодо обмеження пенсії граничним розміром ще не виникли, а судовому захисту підлягає тільки порушене право. При цьому, у суду відсутні об`єктивні підстави вважати, що у суб`єкта владних повноважень є намір недотримуватись закону та порушити право позивача у частині невірного зазначення розміру пенсії. З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.04.2025 №023830032271 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" з 31.03.2025 в розмірі 70% розміру заробітної плати ОСОБА_2 , обчисленої на підставі довідок Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.03.2025 №12668/15.6-25 та №12664/15.6-25, з врахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Мультян Марина Бондівна