Справа № 604/1226/25
Провадження № 2/604/73/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого-судді Сташківа Н.Б.,
за участі секретаря судового засідання Крупи А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2025 року представник позивача звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-10014294 від 13 жовтня 2024 року у розмірі 10529,20 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем у формі електронного документа з використанням електронного підпису було укладено електронний договір кредитної лінії № 00-10014294. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 6600,0 гривень з урахуванням комісії, строк кредитування (кредитної лінії) 360 днів. Зазначає, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит у розмірі 6600,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Водночас, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та комісії не виконала. 
16 квітня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивачем було укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, згідно з умовами якого, позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 13279,20 гривень, з яких: 6600,0 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 3929,20 гривень - заборгованість за відсотками; 2750,00 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пеня). Як новий кредитор у зобов`язанні просить стягнути з відповідача у примусовому порядку суму заборгованості в розмірі 10529,20 гривень.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2025 року, було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2025 року було витребувано докази від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви просила провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій вказала, що визнає факт укладення договору з первісним кредитором, однак не визнає суму нарахованих відсотків. Крім того просила зменшити розмір витрати на правову допомогу на користь позивача до 2000 гривень. Також просила суд розстрочити виплату суми заборгованості на 6 місяців.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 13 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір кредитної лінії № 00-10014294, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Факт укладення кредитного договору відповідачем визнано.
Згідно з п.1.2 Договору на умовах встановлених договором Товариство надає позичальнику кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 5500,0 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п.1.3 Договору строк кредитної лінії (кредитування) складає 360 днів. Комісія 20% від суми кредиту, що складає 1100,00 гривень та включається в тіло кредиту (п.1.6 Договору).
На період строку кредиту нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою у розмірі 0,94% від суми кредиту за кожний день користування (п.1.5.1 Договору). Знижена процентна ставка у розмірі 0,85% від суми кредиту застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль починаючи з першого дня видачі кредиту (п.1.5.2 Договору).
Денна процента ставка за Договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії дорівнює 1% (п.1.7.1 договору).
Строк дії договору 360 календарних днів з моменту його підписання сторонами (п.7.2 Договору).
ТОВ «МАКС КРЕДИТ» перерахувало відповідачу кошти в сумі 5500,0 гривень згідно договору № 00-10014294 від 13 жовтня 2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» з реєстром успішних транзакцій зарахування коштів на платіжну картку відповідача та випискою АТ «ПриватБанк» по рахунку відповідача.
Відповідно до Детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №00-10014294 від 13 жовтня 2024 року, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом 16 квітня 2025 року становить 10529,20 грн.
Судом також встановлено, що 16 квітня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №00-10014294 від 13 жовтня 2024 року.
Позичальник не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість.
Однак суд зауважує, що не наданий позивачем розрахунок заборгованості не є правомірним та таким що відповідає вимогам законодавства, чинного як на момент укладення договору, так і на момент ухвалення судом рішення.
Так, пунктом 1.6. спірного договору встановлено, що комісія за надання кредиту становить 20% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого представником позивача сума комісії за надання кредиту відповідачу становить 1100,00 грн.
Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» заборгованості за договором кредиту №00-10014294 від 13 жовтня 2024 року за комісією в розмірі 1100,00 грн., оскільки така вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та досліджених доказах по справі.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Керуючись положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22), в якій суд касаційної інстанції зауважив, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником).
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п.31.25 постанови).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Однак кредитором в Договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які позивачем встановлена комісія. 
Оскільки позивач встановив плату за вказані вище послуги, але не надав їх переліку і погодження зі споживачем при укладенні Договору, суд вважає, що положення щодо обов`язку відповідача сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 1100,00 грн. є нікчемними відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по разовій комісії в сумі 1100,00 грн., встановленою саме за надання кредиту як фінансового інструменту, необхідно відмовити із наведених підстав.
Крім того розмір даної комісії у сумі 1100,00 гривень не міг бути включеним до розрахунку заборгованості, однак як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, така сума була включена до розрахунку заборгованості, що відобразилось на неправильному обрахуванні суми заборгованості відповідача перед позивачем.
Так, відповідачем надано розрахунок заборгованості за спірним кредитом строком за 76 днів включно. З приводу належного розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, суд враховує наступне.
Сторонами в спірному договорі кредиту погоджено наступні умови надання кредиту.
Пункт 1.2. Сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 5500.00 (п`ять тисяч п`ятсот нуль копійок) гривень. Тип Кредиту – кредитна лінія (безвідклична).
Пункт 1.3. Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту).
Пункт 1.5. Тип процентної ставки – фіксована.
Пункт 1.5.1. Стандартна процента ставка складає 0,94% (нуль цілих 94 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки).
Пункт 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 0,85 (нуль цілих 85 сотих)% від Суми кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування Кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту).
Пункт 1.5.3. У разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.5.2. цього Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування Кредитом для Позичальника здійснюється за Стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1. цього Договору. Позичальник погоджується, повнiстю розумiє та поiнформований, що у разi невикористання ним права на отримання знижки(невиконання умов Договору для отримання знижки) нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою, при цьому застосування Стандартної процентної ставки без знижки, не є змiною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бiк погiршення для Позичальника, оскільки надання Кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах Стандартної процентної ставки.
Пункт 1.5.4. У разі невиконання Позичальником умови Програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати Позичальником нарахованих процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору, розрахованих за Зниженою процентною ставкою, Позичальник з дати видачі Кредиту сплачує проценти за Стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.5.1. цього Договору.
З вищенаведених положень договору укладеного між сторонами вбачається, що первісний кредитор мав право застосувати положення стосовно нарахування відповідачу стандартної процентної ставки, яка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, оскільки відповідачем не надано жодних доказів погашення повністю або частково суми кредиту.
Таким чином за 76 днів (строк розрахунку заборгованості проведений первісним кредитором та наданий позивачем) первісний кредитор мав право нарахувати суму заборгованості за відсотками в розмірі 3929,20 гривень ((5500 грн * 0,94%)*76 днів). 
Іншого розрахунку заборгованості суду надано сторонами не було.
Отже загальна заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором кредиту станом на 27 грудня 2024 року становить 9429,20 грн. (5500 грн. – заборгованість за тілом кредиту + 3929,20 грн. заборгованість за відсотками). Суд вважає, що саме на вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов укладеного між ним і позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» договору кредиту, свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого в нього утворилася вказана вище сума заборгованості, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими (частково) та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками в загальній сумі 9429,20 грн.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Таким чином, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 2-127/11 (постанова від 01.02.2018 року) за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Докази, на підставі яких до позивача перейшло право вимоги не оспорюються і з огляду на презумпцію правомірності правочинів, на підставі яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача, він вправі пред`являти відповідну вимогу про стягнення коштів.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі яка розглядається кредитний договір № 00-10014294 від 13 жовтня 2024 року, укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, про що зазначено в Розділі 2 договору, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом частини першої статті 1047, частини першої статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, відповідно частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках.
Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ними прав і обов`язків сторін.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28 березня 2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У справі яка розглядається за умовами укладеного між сторонами договору № 00-10014294 від 07 жовтня 2024 року, такий укладено на строк 360 днів. Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинен був повернути кредит та сплатити відсотки, в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків. Вказана вимога позивачем дотримана, що відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. 
Стосовно витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з подачею даного позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи суму задоволення позову, що становить 89,55% від заявлених позивачем вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2169,26 грн. (2422,40 грн. х 89,55%) в рахунок відшкодування судового збору.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» 10 вересня 2025 року був укладений Договір про надання правової допомоги №10. До позову додано копію протоколу погодження вартості послуг, додаткова угода до вказаного договору правової допомоги № 25770871374 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року та акт прийому-передачі наданих послуг.
Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу.
Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 2000 грн.
Вирішуючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення терміном на 6 місяців, суд зазначає наступне.
До заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідачем додано копію індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (форма ОК-5), з яких вбачається, що відповідач не отримувала доходу за 2023, 2024 роки, а за 2025 рік отримала дохід в розмірі 11564,55 грн., з яких за рік для пенсії нараховано 0,00 грн. 
Дані відомості вказують, що ОСОБА_1 не має офіційного доходу.
Згідно з ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Частиною 4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1)ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2)щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3)стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Дослідивши матеріали справи №604/1226/25, суд приходить до висновку, що заява відповідача є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. При вирішенні заяви про розстрочення рішення суд приймає до уваги часткове визнання відповідачем позову, відсутність у відповідача офіційного доходу. 
Враховуючи вище наведене, суд вважає доцільним розстрочити відповідачу виконання рішення суми заборгованості в розмірі 9429,20 грн. щомісячними платежами на користь позивача строком на 5 (п`ять) місяців починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повної сплати заборгованості.
Керуючись ст.ст.526, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163 заборгованість за кредитним договором № 00-10014294 від 13 жовтня 2024 року у розмірі 9429 (дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2169 (дві тисячі шістдесят дев`ять) гривень 26 (двадцять шість) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити.
Розстрочити виконання даного рішення строком на 5 (п`ять) місяців, а саме визначити, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, шляхом щомісячної сплати коштів рівними частинами в розмірі по 1885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 84 (вісімдесят чотири копійки, щомісячними платежами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163 та до повної сплати заборгованості в сумі 9429 (дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Б. Сташків