Справа № 522/14001/25-Е
Провадження 2/522/2204/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 січня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11113743000 від 01.02.2007, виконання зобов`язань за яким забезпечено солідарною порукою ОСОБА_2 . 
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 у справі № 2/1522/9006/11 з відповідачів у солідарному порядку стягнуто заборгованість у розмірі 1 249 489,07 грн. 
На підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора, що підтверджено ухвалою суду про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні від 02.06.2020. 
Станом на дату подання позову рішення суду в частині основного боргу залишається невиконаним, що зумовлює нарахування передбачених ст. 625 ЦК України сум.
Позивач наголошує, що згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, ухвалення судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошового зобов`язання, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат є особливою мірою цивільно-правової відповідальності за прострочення, яка застосовується до моменту фактичного виконання обов`язку. 
Розрахунок обмежено датою 23.02.2022, що становить 183 439,51 грн 3% річних та 604 961,08 грн інфляційних втрат, які підлягають солідарному стягненню з відповідачів.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 18.11.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання призначене на 16.01.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11113743000 на суму 168 000,00 доларів США зі строком дії до 01.02.2017 року. В забезпечення виконання вказаного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 у справі № 2/1522/9006/11 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» було стягнуто в солідарному порядку заборгованість у розмірі 1 247 539,07 грн, а також судові витрати в сумі 1 950,00 грн (загалом — 1 249 489,07 грн).
При цьому, 12 грудня 2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №11113743000 від 01 лютого 2007 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2020 у справі № 2/1522/9006/11 проведено процесуальне правонаступництво та замінено стягувача з АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
Однак, як вбачається зі змісту вказаної ухвали суд встановлює, що судом було відмовлено в поновленні пропущеного процесуального строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та у видачі виконавчого документу. 
Так ухвалою суду зроблено наступні висновки.
«Заявник, вказуючи на необхідність видачі йому виконавчих листів жодним чином не зазначає, що саме завадило йому отримати виконавчі листи протягом тривалого часу, а саме більш ніж 7 років, зважаючи також і на те, що відступлення права вимоги відбулось ще у 2011 році, а з заявою про заміну стягувача заявник звертався в 2013 році.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Попри це, суд вважає, що заявником не доведено факт поважності пропуску строку для подання виконавчих листів до виконання, як і не надано жодних доказів поважності пропуску строку, а тому не вбачає підстав для його поновлення.
За таких обставин, враховуючи те, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вже звертався до суду з заявою про заміну сторони у 2013 році та ніяким чином не намагався оскаржити ухвалу, винесену за результатами розгляду даної заяви, тобто був обізнаний про стадії виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2012 року, суд змушений прийти до висновку про необхідність відмови у видачі виконавчого листа по справі та в поновленні строку на їх пред`явлення відповідно.»
Крім того, суд вбачає, що Постановою Одеського апеляційного суду від 19.02.2021 року також зазначено, що «Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом обґрунтовано зазначено, що заявником не доведено факт поважності пропуску строку для подання виконавчих листів до виконання, як і не надано жодних доказів поважності пропуску строку.
За вказаних вище обставин, враховуючи те, що ТОВ «Кей-Колект» вже звертався до суду з заявою про заміну сторони у 2013 році та ніяким чином не намагався оскаржити ухвалу, винесену за результатами розгляду даної заяви, тобто був обізнаний про стадії виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2012 року, суд на законних підставах відмовив заявнику у видачі виконавчого листа по справі, а також у поновленні строку на їх пред`явлення.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.»
Судом також встановлено, що Постановою Одеського апеляційного суду від 19.02.2021 року було встановлено наступні обставини у справі які мають значення по цій справі.
01.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11113743000 на суму 168 000,00 доларів США зі строком дії до 01.02.2017 року. В забезпечення виконання вказаного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором.
Рішення набрало законної сили та 03 грудня 2010 року було видано виконавчий документ.
31 січня 2011 року ухвалою виправлено описку в частині правильного зазначення по-батькові відповідача.
20 червня 2011 року ухвалою суду заяву відповідачів про перегляд заочного рішення задоволено та заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси №2-4714/10 від 13 жовтня 2010 року скасовано з призначенням справи до судового розгляду в загальному порядку.
31 травня 2012 року Приморським судом м. Одеси винесено рішення, яким АТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено та стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11113743000 від 01.02.2007 року в розмірі 1247539,07 грн. та судові витрати у вигляді державного мита в розмірі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 грн., а разом 1249489,07 грн. 
07 листопада 2012 року ухвалою суду у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення суду №2/1522/9006/11 від 31.05.2012 року по цивільній справі про стягнення заборгованості відмовлено.
25 березня 2013 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника за довіреністю ТОВ «Кей-Колект» - Брода В.М. надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження.
19 квітня 2013 року ухвалою суду в задоволенні заяви ТОВ «Кей Колект» про зміну стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа 2-4714/10 виданого судом 06.04.2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовлено. 
Виконавчий лист 2-4714/10 виданий Приморським районним судом м. Одеси 06.04.2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Таким чином, виходячи з наявних обставин справи, суд встановив наступну хронологію подій пов`язану з укладеним кредитним договором № 11113743000 
?01.02.2007 — Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11113743000 на суму 168 000 доларів США зі строком дії до 01.02.2017. ОСОБА_2 виступила солідарним поручителем.

?13.10.2010 — Приморським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення про стягнення заборгованості (справа № 2-4714/10).

?06.04.2011 — Видано виконавчий лист на підставі заочного рішення.

?20.06.2011 — Суд задовольнив заяву відповідачів: заочне рішення від 13.10.2010 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

?12.12.2011 — Між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, згідно з яким товариство набуло права нового кредитора та набули вимоги до боржників.

?31.05.2012 — Приморським районним судом м. Одеси ухвалено нове рішення на користь АТ «УкрСиббанк» (справа № 2/1522/9006/11) про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1 249 489,07 грн.

?19.04.2013 — Суд відмовив ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у заміні стягувача за старим виконавчим листом (від 06.04.2011), оскільки той був виданий на підставі вже скасованого рішення. Виконавчий лист № 2-4714/10 визнано таким, що не підлягає виконанню.

?02.06.2020 — Суд постановив ухвалу про процесуальне правонаступництво, замінивши стягувача з банку на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», проте одночасно відмовив у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та у видачі самого листа.

?19.02.2021 — Одеський апеляційний суд підтвердив законність відмови у видачі виконавчого листа та поновленні строків через неповажність причин пропуску (понад 7 років бездіяльності кредитора).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до статті 611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положеньстатті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Вказаний висновок підтриманий в постановах ВП ВС: від 19.07.2023 в справі № 910/16820/21, від 03.10.2023 в справі № 366/203/21 та ін.
Отже, обов`язок, встановлений положеннями ст. 625 ЦК України нерозривно пов`язаний з основним грошовим зобов`язанням та залежить від нього.
Виконання обов`язку можливе як у добровільному порядку, так і в примусовому.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).
Діючим законодавством встановлений механізм захисту прав, свобод та законних інтересів особи, який передбачає право на звернення до суду, процедуру розгляду справи з повним та всебічним встановленням всіх істотних обставин, ухвалення рішення по суті позовних вимог та його примусове виконання.
При цьому, цивільним законодавством встановлений строк загальної позовної давності, який складає три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно дороз`ясненьв постановіВП ВСвід 13.02.2019в справі№ 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20:
«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».
Оцінюючи правову природу заявлених вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
В даній справі суд звертає увагу на системну безвідповідальну процесуальну поведінку стягувача стосовно основного зобов`язання.
По-перше, позивач не скористався можливістю процесуального правонаступництва під час повторного розгляду справи у 2011-2012 роках після скасування заочного рішення від 13.10.2010, адже ще до винесення цього рішення, а саме 12.12.2011, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, за яким позивач набув права вимоги до боржників.
ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в даному випадку мали повідомити суд про заміну кредитора за договором факторингу та заявити клопотання про заміну позивача. В даному випадку це призвело б до видачі виконавчого листа на ім`я ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» одразу після набрання рішенням законної сили.
Однак, з невідомих суду причин, позивач не вчиняв жодних дій щодо виконання рішення суду протягом понад семи років і лише 02.06.2020 судом винесено ухвалу про процесуальне правонаступництво, але одночасно відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа та у його видачі через пропуск строків з неповажних причин. У 2021 році Одеський апеляційний суд підтвердив законність цієї відмови, вказавши на багаторічну бездіяльність кредитора як на неповажну причину пропуску строків.
За встановленими у справі обставинами позивач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, двічі звертався до суду з клопотаннями про поновлення строків та видачу виконавчого листа – у 2020 та 2021 роках – і отримав обґрунтовані відмови через неповажність причин пропуску строків. Таким чином, позивач вичерпав усі процесуальні механізми для примусового виконання рішення суду від 31.05.2012.
Суд звертає увагу, що в даному випадку, відсутні будь-які об`єктивні обставини, що призвели до неможливості примусового виконання рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку невиконання рішення суду відбулось виключно внаслідок бездіяльності позивача протягом тривалого проміжку часу. 
Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.
Так само встановлені законом строки примусового виконання судового рішення.
Позивач пропустив встановлений законом строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, тобто втратив встановлену законом можливість задовольнити свої вимоги за допомогою механізму примусового виконання рішення.
Особа несе ризик настання відповідних наслідків в результаті вчинення чи не вчинення нею відповідних дій.
При цьому,як роз`яснивКонституційний СудУкраїни всвоєму рішеннівід 11.07.2013№ 7-рп/2013 «… з огляду на приписичастини четвертої статті 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».
Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.
В контексті встановлених обставин справи, оскільки позивач (кредитор) втратив можливість примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму, а обов`язок відповідно до ст. 625 ЦК України є акцесорним щодо основного зобов`язання та поділяє його правову долю, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.
Фактично, обов`язок боржника перед кредитором набув ознак натурального зобов`язання, оскільки в натурі він існує, однак не може бути примусово стягнений.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).
Суд переконаний, що в даних обставинах порушується сама мета для застосування положень ст. 625 ЦК України. В даному випадку компенсаторна функція ст. 625 ЦК України трансформується в механізм "реанімації" боргу, можливість примусового стягнення якого була остаточно втрачена через їхню власну процесуальну пасивність.
В основі цивільного судочинства лежать принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також фундаментальний принцип правової визначеності.
Судом встановлено, що позивач протягом понад багатьох років виявляв системну процесуальну пасивність та недбалість, фактично «сплячи на своїх правах». 
Оскільки право на примусовий захист основної вимоги втрачено, нарахування акцесорних (додаткових) виплат на цей борг є неправомірним та порушує баланс інтересів сторін, де споживач, як слабша сторона, потребує особливого захисту від недобросовісної поведінки кредитора і в будь-якому випадку не може створювати для боржника тягар необмеженої у часі грошової відповідальності.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором– відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси повний текст рішення виготовлений 06.02.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

16.01.26