Справа №751/5854/25
Провадження №3/751/88/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
при секретарі Рак Я.М.

за участю захисника – Сірого І.Л., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 

В с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №304486 від 18.04.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП громадянину ОСОБА_1 інкримінувалося наступне: 18.04.2025 о 16 год 43 хв 00 хв в м. Чернігів по вул. Тероброни 99 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chery Amulet д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху – відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник Сірий І.О. винуватість особи в інкримінованому правопорушенні не визнали, зазначили суду, що ОСОБА_1 не вживав та не вживає наркотичних засобів, а виявлені ознаки наркотичного сп`яніння були надуманими з боку працівників поліції та не відповідали дійсності. Зупинка транспортного засобу здійснена без визначених законом підстав. На відеозаписі не зафіксовано жодного вираженого тремтіння пальців рук, а є лише невелике тремтіння викладене віком (особа є військовим пенсіонером). З відеозапису не вбачається жодної поведінки, яка може бути трактована як така, що не відповідає обстановці. Особі не було роз`яснено її процесуальні права, юридичну відповідальність за відмову, а також було проігноровано право особи користуватися правовою допомогою, яка намагалася зв`язатися із адвокатом для його участі в складенні протоколу. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, однак зазначив, що не може залишити на околиці міста придбані та завантажені в автомобіль будівельні матеріали, повідомив що може відвезти або віднести їх додому, після чого згоден пройти огляд. У цілому працівниками поліції чинився тиск та створювалися умови для того, аби примусити ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду, а також працівниками поліції не було коректно роз`яснено особі правові наслідки відмови, а саме не було повідомлено, що за таку відмову передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. За таких обставин, не будучи повідомленим про реальні наслідки відмови від проходження огляду та помилково вважаючи, що він зможе довести відсутність стану сп`яніння в суді, а також будучи незгодним із нібито виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду. Однак невдовзі після завершення оформлення адміністративного протоколу ОСОБА_2 від адвоката дізнався про реальні безальтернативні стягнення за відмову від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, після чого у цей же день за самозверненням пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, результат якого «тверезий». Відеофіксацію поліцейськими здійснено з порушенням вимог законодавства, зокрема не за допомогою спеціального програмного забезпечення та спеціального обладнання. На 19 хвилині відеозапису поліцейська знімає відеокамеру з форменного одягу, внаслідок чого розмова фіксується не чітко та відеозапис не є безперервним у розумінні законодавства. Просили закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, пояснення особи щодо якої складено адміністративний протокол, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Як неодноразово зазначав суд у своїх рішеннях, виявлення в особи ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння є функцією та повноваженням посадових осіб Національної поліції. У разі виявлення ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння працівником поліції, такі ознаки повідомляються водію, і водій в силу пункту 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язаний пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Незгода водія з виявленими ознаками сп`яніння не звільняє водія від обов`язку проходження огляду.
Заразом у межах даної справи суд вбачає низку об`єктивних та виключних обставин, які змушують суд частково відступити від свого попереднього висновку та надати оцінку наявним у матеріалах справи доказам на предмет питання, чи дійсно в ОСОБА_1 існували ознаки наркотичного сп`яніння, та чи існували правові підстави для висловлення вимоги щодо проходження огляду з метою визначення стану наркотичного сп`яніння. 
1.1.// Такими обставинами є, зокрема, наявність в діях працівників поліції порушень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом МОЗ та МВС від 09.11.2015 № 1452/735 (далі «Інструкція»), які ставлять під сумнів об`єктивність їх висновку про наявність ознак наркотичного сп`яніння в ОСОБА_2 .
Так, відповідно до пункту 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Однак всупереч вимогам Інструкції в даному випадку наявні підстави для обґрунтованих сумнівів, що вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння носили об`єктивний характер і були висловлені за наявності їх дійсного переконання щодо існування таких ознак. 
Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису з бодікамери працівника поліції, невдовзі після зупинки транспортного засобу та перевірки документів, ОСОБА_1 було висловлено вимогу про проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, вмотивовану (згідно протоколу) наявністю таких ознак: звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці та виражене тремтіння пальців рук.
Як вбачається з відеозапису, на місці проводився тест із підсвчуванням очей ліхтариком та простягненням долонь, однак на відеозаписі в силу розташування камери не зафіксовано результат тесту із підсвічуванням очей. На певних фрагментах відеозапису, зокрема час запису – 01 хв 50 сек, в ОСОБА_1 дійсно можна помітити певне звуження зіниць, однак суд зауважує, що з цього фрагменту запису чітко вбачається, що денне освітлення спрямовано безпосередньо в обличчя ОСОБА_2 і останній намагається сховати обличчя та примружитися від його дії. Тобто, за наведених умов яскравого освітлення міозис зіниць є нормальним явищем. На відеозаписі (час 06 хв 20 сек) також зафіксовано, що після проведення тесту ОСОБА_1 повторно намагається самостійно, шляхом повороту голови та корпусу, продемонструвати поліцейським те, що після зміни освітлення зіниці на світло реагують, однак позиціонування камери не охоплює його обличчя, як і під час тесту. 
Підсумовуючи наведене суд зауважує, що внаслідок дослідження відеозапису суд вбачає об`єктивні підстави для сумнівів у дійсній наявності такої передбаченої законодавством ознаки наркотичного сп`яніння, як наявність у водія звужених зіниць, які не реагують на світло. У будь-якому випадку, відеозапис такі обставини не фіксує.
1.2.// Що ж до тесту із про стягненням долонь та висновку поліцейського про наявність вираженого тремтіння пальців рук, долоні ОСОБА_1 крупним планом перебувають у кадрі бодікамери, та виражене тремтіння пальців рук на них не спостерігається (час запису 04:00 хв). Певне тремтіння дійсно могло мати місце, однак його наявність є цілком зрозумілою з огляду на вік особи ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
1.3.// Ще більш незрозумілою є ситуація із інкримінованою в протоколі ознакою «поведінка, що не відповідає обстановці».
Увесь перебіг подій, зафіксований на бодікамеру поліцейського, судом було ретельно досліджено. Протягом всього перебігу подій водій відносно спокійно спілкується із працівниками поліції, відповідає на питання згідно обставин. Так, у певний час із розвитком подій поведінка водія стає певною мірою нервовою, водночас він пояснює її саме незгодою із діями працівників поліції. Однак об`єктивна чи суб`єктивна незгода із законністю дій працівників поліції не є тотожним поняттям до терміну «поведінка, що не відповідає обстановці», оскільки законом на особу не покладено обов`язку висловлювати згоду із будь-якими діями працівників поліції. Жодних дій з боку ОСОБА_1 , які би не мали логічного пояснення в аспекті подій, на відеозаписі не зафіксовано, а отже така ознака наркотичного сп`яніння об`єктивно відсутня та є надуманою. 
При цьому суд зауважує, що в силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із критеріїв, що підлягає врахуванню при оцінці правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
Попри те, що формально положення КАС України не є застосовними у межах розгляду справ за ст. 130 КУпАП, однак це не нівелює необхідності перевірки того, чи використовує суб`єкт владних повноважень свої повноваження саме з тією метою, якою вони надані законом.
У тому разі, якщо під час розгляду справи суд дійде висновку, що використання працівниками поліції повноважень, передбачених пунктом 2.5. Правил дорожнього руху та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, здійснювалося із метою іншою, аніж визначена даними нормативними документами, такі обставини зумовлюють недопустимість протоколу у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП як доказу, одержаного із порушенням закону, та безумовно зумовлюють необхідність закриття провадження за ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.
1.4.// Суд не може не зауважити, що у ході оформлення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_2 мало місце некоректне роз`яснення працівниками поліції наслідків відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. 
Так, на відеозаписі міститься наступний діалог між працівником поліції та ОСОБА_1 (07 хв 15 сек): - «Якщо я не поїду, то що буде?» - «Це відмова від проходження огляду. Порушення пункту 2.5. – це відмова від проходження огляду» - «І що тоді?» - «Я вам по фабулі кажу, що у вас було виявлено ознаки і відмовилися пройти огляд…». У подальшому між водієм та працівниками поліції продовжується певний діалог, який закінчується наступним роз`ясненням поліцейського: «Я вам востаннє повідомляю, що це порушення пункту 2.5., за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130».
Тобто, роз`яснення міри відповідальності, зроблене на усний запит водія, не містить жодних відомостей про реальні стягнення, які передбачені законом за відмову від проходження огляду. Тобто з даного діалогу чітко вбачається, що з наданої працівником поліції інформації неможливо вважати особу попередженою про безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн та одного року позбавлення права керування транспортними засобами.
На стійке переконання суду, працівники поліції у питанні притягнення до суворої відповідальності за ст. 130 КУпАП повинні добросовісно роз`яснювати особі реальні наслідки відмови від проходження огляду, особливо у тій ситуації, коли особа запитує та активно цікавиться такими наслідками, що свідчить про її необізнаність із можливими стягненнями за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У іншому випадку рішення особи про відмову від огляду може перебувати в причинно-наслідковому зв`язку із діями працівників поліції, які неналежно роз`яснили особі такі наслідки.
У даному випадку чітко вбачається, що працівники поліції не повідомили особі про реальний обсяг стягнення (суму штрафу 17 000 та безальтернативне позбавлення права керування).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із критеріїв, що підлягає врахуванню при оцінці правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є, серед іншого, добросовісність дій суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» діяльність поліції здійснюється в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямована на задоволення їхніх потреб.
Згідно із пунктами 1, 2 та 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно із вимогами розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, як затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб. 
Однак у даному випадку дії працівників поліції таким вимогам щодо етичності дій працівників поліції у частині взаємодії з громадянином та в частині добросовісності при здійсненні такої взаємодії - не повною мірою відповідали.
1.5.// Щодо доводів про порушення права на захист, суд зазначає наступне.
На відеозаписі з бодікамери працівника поліції чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 після висловлення працівниками поліції вимоги про проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння намагається зателефонувати з власного мобільного телефону щодо виклику адвоката (час запису 06:38). У подальшому в ході спілкування ОСОБА_1 неодноразово повідомляє, що викликав адвоката а бажає отримати правову допомогу. Однак працівники поліції ігнорують ці звернення, і вже о 17 год 10 хв починають ознайомлювати ОСОБА_1 зі складеним адміністративним протоколом (час запису 27 хв 00 сек). При цьому останній знову ж повідомляє про те, що бажає участі адвоката в складенні протоколу – «зараз адвокат приїде» (час 28.02 хв). У подальшому працівники поліції неодноразово ігнорують репліки особи щодо необхідності участі адвоката та повідомляють, що «не будуть чекати 2 години». Неможливо не відзначити те, що з моменту зупинки та до моменту завершення складення адміністративного протоколу минуло лише близько 27 хвилин, а вже о 17 год 17 хв адвокат прибув на місце подій, що зафіксовано на відеозаписі (час 34 хв 02 сек). Тобто період часу на прибуття адвоката перебував у межах розумного строку (для порівняння - нормативний час прибуття адвокатів БПВД – 1 година в межах міста).
Слід також звернути увагу й на те, що на відеозаписі зафіксовано, як на репліку особи щодо можливості оскарження протоколу та самозвернення до медичного закладу щодо проходження огляду працівник поліції підтверджує: «Можете» (17 год 14 хв, час запису 30.00 хв). Однак за загальним правилом огляд здійснюється у супроводі працівників поліції, а оскарження адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП законом взагалі не передбачено. 
Отже, за обставинами даної справи особа дійсно бажала скористатися правовою допомогою, і адвокат прибув на місце події достатньо оперативно в межах поняття «розумного строку». Однак незабезпечення можливості скористатися правовою допомогою, у сукупності із некоректним роз`ясненням правових наслідків відмови від проходження огляду, на переконання суду може перебувати у причинно-наслідковому зв`язку із відмовою особи від проходження огляду, спричиненою, ймовірно її необізнаністю із правовими наслідками відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. 
Відповідно до пункту «с» частини 3 статті 6 ЄКПЛ (яка застосовується до даної справи як до «кримінальної» в цілях Конвенції) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як зокрема захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Отже, працівниками поліції було проігноровано право особи на участь в процесуальних діях захисника, тобто право на отримання правової допомоги, що саме по собі є достатньо вагомим порушенням закону, аби вважати складений адміністративний протокол недопустимим доказом. 
1.6. // Згідно вимог закону огляд в медичному закладі на визначення стану сп`яніння здійснюється в супроводженні працівників поліції, а не самостійно. 
Так, відповідно до частини 4 статті 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Водночас, на думку суду, суд може відійти від такої імперативної вимоги закону виключно в тому випадку, коли для цього існують вагомі та доведені матеріалами справи підстави. Такими підставами можуть бути порушення вимог закону з боку працівників поліції та/або наявність об`єктивних та вагомих підстав вважати їх дії упередженими щодо водія. Протилежний підхід в оцінці допустимості як доказу висновку щодо результатів огляду на визначення стану сп`яніння, який особа пройшла самостійно, означав би фактичну неможливість для особи вжити заходів до збору доказової бази з метою захисту своїх прав від протиправних, як на її думку, дій працівників поліції. Водночас у випадку, якщо особа безпідставно відмовилися від проходження огляду згідно пункту 2.5 ПДР, такий висновок судом взятий до уваги бути не може.
У контексті вже встановлених та наведених вище обставин даної справи, які свідчать про наявність порушень вимог законодавства при складенні протоколу щодо ОСОБА_1 , суд вважає за можливе взяти до уваги як додатковий доказ щодо відсутності в останнього ознак наркотичного сп`яніння станом на час складання протоколу виписку із медичної карти КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 24.04.2025 №295, оригінал якої долучено захисником до матеріалів справи.
Згідно вищевказаної виписки ОСОБА_1 18.04.2025 о 19 год 20 хв звернувся до медичного закладу, де в результаті огляду особи, попередніх тестів, в т.ч. в «позі Ромберга», та аналізу сечі на наявність наркотичних речовин ані стану наркотичного (або алкогольного) сп`яніння, ані його ознак - виявлено не було. 
Вищевказані результати огляду в сукупності із іншими наведеними вище встановленими обставинами справи викликають у суду обґрунтовані сумніви у наявності в особи дійсних ознак наркотичного сп`яніння, а також в усвідомленому (а не викликаному некоректним роз`ясненням наслідків) характері відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, та як наслідок – обґрунтовані сумніви у винуватості особи.
Суд також нагадує, що в силу висновків ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України» провадження у справі про адміністративні правопорушення є «кримінальним провадженням» для цілей ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ), а отже винуватість особи має бути доведена зібраними державним органом доказами за стандартом «поза розумним сумнівом». 
Про «кримінальний характер» даного провадження в світлі ЄКПЛ свідчить і тяжкість санкцій, що можуть бути застосовані до особи згідно статті 130 КУпАП, зокрема позбавлення спеціального права (права керування транспортним засобом), що є аналогічним одному з видів покарань, передбачених Кримінальним кодексом України, а також застосування штрафу в сумі, яка відповідає сумам штрафів, передбачених КК України за окремі види кримінальних правопорушень. 
Заразом, згідно зі статтею 6 ЄКПЛ кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Водночас загальноприйнятним у кримінальному провадженні є стандарт доказування винуватості особи «поза розумним сумнівом».
Щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом означає» у постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17 було наведено такий правовий висновок: цей стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Однак досліджені судом докази, зокрема зміст відеозапису з бодікамери працівника поліції, не доводять винуватість особи за стандартом «поза розумним сумнівом», що зумовлює закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
У даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган, уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.
Щодо решти доводів захисника, суд не вважає за необхідне надавати деталізовану їх оцінку, оскільки встановлені та наведені вище обставини зумовлюють необхідність закриття провадження у справі. Водночас в силу висновків ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції хоча й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. 
Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
За таких обставин, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 33-35, 40-1, 124, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд 

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. 

Суддя: А.О. Діденко