ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2863/26 Справа № 204/11964/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року в цивільній справі номер 204/11964/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
26 листопада 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції за допомогою системи «Електронний суд» заяву про забезпечення позову, в якій просила:
- до ухвалення судового рішення вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №204/11964/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, шляхом визначення місця і часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її місцем проживання: за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: щотижня з 08:00 ранку кожної середи до 18:00 четверга, та кожної суботи з 08:00 до 18:00 кожної неділі без присутності батька;
- зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з донькою ОСОБА_3 своєчасно передавати дитину матері для проведення часу, відповідно до визначеного судом графіку;
- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, в тому числі, але не виключно у спілкуванні за допомогою технічних засобів, телефоном, по відео-зв`язку тощо під час перебування дитини з батьком.
Заяву мотивовано тим, що вжиття заходів забезпечення позову покликане запобігти відчуженню дитини від матері та зберегти її контакт із дочкою, оскільки 17.11.2025 року працівники дитячого садочка повідомили їй, що ОСОБА_1 без її згоди забрав дитину з дитячого садочка на прогулянку та надалі не повернув. Звернувшись до правоохоронних органів, їй стало відомо, що дитина знаходиться у бабусі ОСОБА_4 вдома, за адресою: АДРЕСА_2 . Наразі спілкування з дитиною ускладнено, батько не йде на контакт та не бажає, щоб донька спілкувалась з матір`ю. 
Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити у подальшому виконання рішення суду. 
Вказувала, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту дитини особисто з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задоволено частково.
Забезпечено позов шляхом встановлення побачень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 09 год. 00 хв. ранку кожної середи місяця до 17 год. 00 хв. вечора кожного четверга місяця, з 09 год. 00 хв. ранку кожної суботи місяця до 17 год. 00 хв. вечора кожного неділі місяця в присутності батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем проживання дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та часу відпочинку.
В іншій частині заяви – відмовлено.
Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра про забезпечення позову від 27.11.2025 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні забезпечення позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, порушуються законні права та інтереси відповідача, а також, інтереси малолітньої дитини.
Встановлюючи такий графік побачень, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що за гарних погодних умов особистим транспортом добратися з м. Дніпра до с. Чаплинка становить близько 2-х годин перебування в дорозі. До того ж, такі довготривалі побачення є невиправдано тривалими, адже фактично суд встановив можливість позивачки проживати (ночувати) будинкові відповідача.
На думку відповідача, це є втручанням в його особисте життя, спілкування з дитиною можливе лише в денний час до 13:00-14:00 год (до денного сну дитини), а перебування в його будинкові, коли він має дружину, є абсурдним. До того ж позивачка постійно влаштовує скандали та з`ясування стосунків, що є неприйнятним в присутності дитини.
Ухвала впливає на права та інтереси осіб, які не є учасниками справи: це дружина відповідача ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_4 , які проживають разом з відповідачем і не бажають ночувати з позивачкою ОСОБА_2 .
Позивачка при останньому спілкуванні з дитиною 25.11.2025 року намагалася її викрасти, тому таке довготривале перебування позивачки з дитиною підвищує такі ризики. 
Крім того, на переконання відповідача, зміст забезпечення позову співпадає зі змістом позовних вимог, та ухвала по суті виходить за межі забезпечення позову, і підміняє рішення суду, бо позивачка, не чекаючи визначення місця проживання дитини, забере її.
Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Індюкова Т.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила у задоволені апеляційної скарги - відмовити, залишивши ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 27 листопада 2025 року про забезпечення позову без змін, стягнути витрати із відповідача на користь позивача.
Після постановлення 27.11.2025 року судом ухвали про забезпечення позову, відповідач продовжує перешкоджати позивачці повноцінно бачитися та спілкуватися з дитиною, тому остання звернулася до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду, оскільки добровільно відповідач не надавав ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною на час розгляду справи в суді про визначення місця проживання дитини.
Численні намагання узгодити час та місце спілкування безрезультатні, навіть спілкування телефоном ускладнено, оскільки батько ОСОБА_1 може по декілька днів не відповідати на смс-повідомлення щодо здоров`я та стану дитини та підтвердження графіку побачень.
До свого помешкання ОСОБА_6 категорично не впускає позивачку, тому вона вимушена з дитиною гуляти по території села Чаплинка та на території приміщення пункту Незламності. Також, аби залишитися десь з ночівлею в с. Чаплинка (оскільки автобус здійснює виїзд лише в 06:45 годин), позивачка вимушена перебувати в неналежних умовах проживання, оскільки в селі не орендуєш житла, а знайомих та друзів, які прихистять, позивачка не має.
На думку позивачки, у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини, особисто з її матір`ю, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
Отже, оскільки наявні обставин, які позбавляють ОСОБА_2 можливості спілкуватися з дитиною, урахувавши права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутність обставин, які обмежують право на таке спілкування, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з донькою, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, вважає, що вжиття судом заходів забезпечення позову є вкрай необхідними.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Павленко І.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити
У судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити.
Третя особа - Управління-служба у справах дітей в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 117, 118).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю не з`явившихся учасників справи.
Заслухавши суддю – доповідача, представника відповідача, позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у листопаді 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Предметом позову є визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою проживання: АДРЕСА_1 .
26 листопада 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції за допомогою системи «Електронний суд» заяву про забезпечення позову, в якій просила суд до ухвалення судового рішення вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №204/11964/25 шляхом визначення місця і часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: щотижня з 08:00 ранку кожної середи до 18:00 четверга, та кожної суботи з 08:00 до 18:00 кожної неділі без присутності батька; зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з донькою ОСОБА_3 , своєчасно передавати дитину матері для проведення часу, відповідно до визначеного судом графіку; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, в тому числі, але не виключно, у спілкуванні за допомогою технічних засобів, телефоном, по відео-зв`язку тощо під час перебування дитини з батьком.
Задовольняючи частково вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив наявності підстав для такого часткового задоволення цієї заяви.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 2, 3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. 
Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Судом встановлено, що предметом позову є визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою проживання: АДРЕСА_1 .
26 листопада 2025 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції за допомогою системи «Електронний суд» заяву про забезпечення позову, в якій просила суд до ухвалення судового рішення вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №204/11964/25 шляхом визначення місця і часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: щотижня з 08:00 ранку кожної середи до 18:00 четверга, та кожної суботи з 08:00 до 18:00 кожної неділі без присутності батька; зобов`язати ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з донькою ОСОБА_3 своєчасно передавати дитину матері для проведення часу, відповідно до визначеного судом графіку; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, в тому числі, але не виключно у спілкуванні за допомогою технічних засобів, телефоном, по відео-зв`язку тощо під час перебування дитини з батьком.
В обґрунтування заяви позивачка посилалась на те, що вжиття заходів забезпечення позову покликане запобігти відчуженню дитини від матері та зберегти її контакт із дочкою, оскільки 17.11.2025 року працівники дитячого садочка повідомили їй, що ОСОБА_1 без її згоди забрав дитину з дитячого садочка на прогулянку та надалі не повернув. 
Апеляційний суд зазначає, що в контексті співмірності суд має перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зустрічі позивачки ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_7 в присутності батька будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між ними і ця обставина відповідатиме законним інтересам як дитини, так і батька та матері, що, в свою чергу, може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивачки про вжиття заходів забезпечення позову.
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що графік зустрічей матері з донькою має відповідати законним інтересам малолітньої дитини, враховуючи її вік, так як обмеження постійного контакту з матір`ю може позбавити дитину відчуття любові та піклування рідної матері, а також має сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачки з її малолітньою дитиною.
Проте, визначаючи графік зустрічей позивачки з малолітньою дитиною для спілкування, судом першої інстанції не було враховано, що фактичне місце проживання дитини в с. Чаплинка є значно віддаленим від місця проживання позивачки в м. Дніпро, відповідач та інші члени його сім`ї не бажають надавати позивачці місце для ночівлі та, як зазначає сама позивачка, вона вимушена перебувати в неналежних умовах проживання, що не відповідає найкращим інтересам дитини.
Тому, з огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, що дає підстави для зміни судового рішення. 
Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи, є такими що частково заслуговують на увагу, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року – змінити.
Абзац другий резолютивної частини ухвали Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року викласти у такій редакції:
Забезпечити позов шляхом встановлення побачень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 09 години 00 хвилин ранку до 17 години 00 хвилин вечора кожної середи місяця, з 09 години 00 хвилин ранку до 17 години 00 хвилин вечора кожної суботи місяця в присутності батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем проживання дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та часу відпочинку.
В іншій частині залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Судді: