ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8049/24  Номер провадження 22-ц/814/2499/25	Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т. М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Назаренка Владислава Васильовича 
на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2024 року, ухвалене в місті Кременчук під головуванням судді Ковальчук Т. М.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2024 року представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з вказаним позовом та посилаючись на прострочення боржника за договором про надання фінансових послуг № 2105711211340 від 26.02.2021, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 47 498,70 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028 грн та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. 
Позов мотивовано тим, що 26.02.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг № 2105711211340, згідно умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало позичальнику кредит в розмірі 3 000 грн. строком на 18 днів, а відповідач зобов`язалася його повернути в строк зі сплатою процентів відповідно до пункту 1.4 Договору.
В подальшому, 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором № 2105711211340 від 26.02.2021. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами позивачу відповідно до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за кредитним договором № 2105711211340 від 26.02.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. 
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2105711211340 від 26.02.2021 в сумі 47 498,70 грн, судовий збір в сумі 3028 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позичальником не виконано взяті на себе зобов`язання за договором, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Назаренко В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 не зверталася 26.02.2021 до ТОВ «Служба миттєвого кредитування» для отримання коштів, є літньою жінкою і в кредитних коштах у неї потреби не було, онлайн кредитів не брала взагалі, в тому числі і в ТОВ «Служба миттєвого кредитування», кредитного договору не укладала, коштів не отримувала. 
Вказує, що починаючи з 2021 року їй почали дзвонити працівники колекторських фірм, які повідомили, що у неї є неповернуті кредити, після чого 24.08.2023 вона звернулася до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про шахрайство. 
Зауважує, що анкетні дані, вказані в заяві-анкеті не відповідають її анкетним даним, відтак анкетні дані при укладанні кредитного договору заповнювались не ОСОБА_1 , а іншими особами, яким не відома інша інформація про відповідача, крім тієї, що зазначена в паспорті.
Звертає увагу на те, що результатом звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, по факту шахрайського оформлення кредиту на її ім`я, не став вирок суду, однак, це більше питання до результативності діяльності працівників правоохоронних органів. Відсутність вироку не спростовує і не підтверджує факт укладання договору, але сам факт звернення до поліції є дією ОСОБА_1 по запереченню отримання кредитних коштів, який вона готова доводити у кримінальному провадженні. Проте, суд першої інстанції даний факт легковажно та необґрунтовано не взяв до уваги.
Зазначає, що висновок суду про отримання кредитних коштів ОСОБА_1 є припущенням, оскільки в наданому суду листі ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» б/н від 25.06.2024 відсутня інформація про отримувача коштів.
Додатково повідомляє, що відповідач не має та не мала жодних рахунків та банківських карт в ПАТ «сбербанк росії».
Відтак за відсутності належних доказів перерахування коштів 26.01.2021 від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» у сумі 3 000 грн на банківський рахунок ОСОБА_1 , відповідно до частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України позивачем не доведено укладання Договору про надання фінансових послуг № 2105711211340 від 26.02.2021, а тому у ОСОБА_1 не виникло заявлених у позові зобов`язань по Договору про надання фінансових послуг № 2105711211340 від 26.02.2021. Відповідно такі зобов`язання не переходили до ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр».
Заперечує також стягнуту судом суму витрат позивача на професійну правничу допомогу, яка не відповідає вимогам розумності, дійсності та співмірності таких судових витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2105711211340 «Стандартний», укладеним 26.02.2021 в електронній формі шляхом підписання договору його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 7-9).
Предметом вказаного договору є кредит на суму 3 000 грн, який згідно інформації ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 25.06.2024 був зарахований 26.02.2021 о 7:18:08 на карту НОМЕР_1 , емітовану у субсидіарному банку сбербанк росії. Інформацією про держателя даної банківської картки та про рух коштів по ній в повній мірі володіє банк-емітент.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини другої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша та третя статті 12 ЦПК України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц.
Проте, матеріали справи виписок з рахунку відповідача не містять, а сам договір за відсутності підтвердження підписання його відповідачем, що нею категорично заперечується, не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом одержання ОСОБА_1 кредиту в ТОВ «Служба миттєвого кредитування», та відповідно набуття позивачем права вимоги за таким кредитом до відповідача. 
Інших доказів з дотриманням встановлених процесуальним законом стандартів доказування, позивачем по справі не надано та наявності кредитних правовідносин між сторонами не доведено.
Відтак, рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та наведеним нормам матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення по справі, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі відмови у позові покладаються на позивача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Назаренка Владислава Васильовича задовольнити. 
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2024 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 4 542 грн сплаченого судового за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна