ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/8491/24 пров. № А/857/6893/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Яблончука Володимира Йосиповича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про звільнення з військової служби, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Чуприна О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.01.2025р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Яблончук В.Й., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за призовом по мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами – у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду, за умови, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд - на підставі пп.«г» п.2 ч.4 та абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за призовом по мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами – у зв`язку необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду, за умови, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд – на підставі пп.«г» п.2 ч.4 та абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу»;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1-11). 

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.84-85).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.193-205).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач Військова частина НОМЕР_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.209-213).
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач двічі звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортами про звільнення його з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Такі рапорти залишено без реалізації; позивачу були надані обґрунтовані відповіді рапортами помічника командира з правової роботи-начальника юридичної служби, з обґрунтуванням правового висновку щодо непогодження цих рапортів на звільнення; вказані рапорти були доведені позивачу під особистий підпис
Також відповідач зазначив, що у висновку МСЕК № 535, виданого матері солдата ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , не зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду. У висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі № 394 від 09.09.2024р., не зазначено про потребу постійного стороннього догляду, а вказано про потребу соціальної послуги на непрофесійній основі.
Таким чином, старшим солдатом ОСОБА_1 не долучено документу, який свідчить про потребу в постійному сторонньому догляді його матері та не долучено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником.
Окрім цього, відповідач звертає увагу, що у ОСОБА_1 є рідна сестра ОСОБА_2 , яка може здійснювати такий догляд. 
Водночас, для наявності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби, у батьків, які потребують постійного догляду, повинні бути відсутні інші члени сім`ї першого ступеня споріднення (діти, чоловік/дружина, батьки) або такі інші члени сім`ї першого ступеня споріднення самі повинні потребувати постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК
Старшим солдатом ОСОБА_1 до рапорту долучені копії документів, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 рідної дочки ОСОБА_2 . Таким чином, окрім самого військовослужбовця, у його матері також наявний інший член сім`ї першого ступеня споріднення (рідна донька), тому перша з двох додаткових умов для наявності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби не виконується.
При цьому, старшим солдатом ОСОБА_1 до рапорту не додано документів (рішення МСЕК чи ЛКК), які підтверджують, що його рідна сестра ОСОБА_2 сама потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. 
У тексті представленої до рапорту нотаріально посвідченої заяви відсутні твердження щодо відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки) або що такі інші члени сім`ї другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. Інших документів, які б підтверджували відсутність у ОСОБА_2 членів сім`ї другого ступеня споріднення, не подано.
Отже, рапорт позивача із наданими до них додатками не є належними підтверджуючими документами для звільнення зі служби в Збройних Силах України за підпункту пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином запропоновано командиру військової частини НОМЕР_1 вказаний рапорт не погоджувати, оскільки відсутні законні підстави щодо звільнення позивача за сімейними обставинами відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».

Інші учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2023 року проходить військову службу по мобілізації в Збройних Силах України, а з 03.01.2024р. - у складі Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 та довідкою Військової частини НОМЕР_1 від № 1490 20.02.2024р. (форма № 5) (а.с.13-16).
19.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся по команді до командира 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , оператора 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем, з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним зі своїх батьків, який є особою з інвалідністю І групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я.
До коментованого рапорту позивачем долучено наступні документи (копії): паспорт громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 , паспорт громадянина України ОСОБА_2 , довідку МСЕК серії ААГ № 819284 від 21.02.2024р., висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 87/3, висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, акту про встановлення факту в необхідності здійснення догляду, паспорт ендопротеза, витяги з реєстру територіальної громади з Дубнівської територіальної громади ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 (а.с.151-152).
За результатами розгляду означеного рапорту разом із долученими до такого документами, помічником командира з правової роботи – начальником юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_3 сформовано на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 19.09.2024р. (зареєстрований відповідачем 19.09.2024р. за вх. № 24692ка згідно відтиску печатки), згідно висновку якого подані старшим солдатом ОСОБА_1 документи до рапорту не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, оскільки (1) документально не підтверджена необхідність постійного догляду для матері, (2) у його матері наявні інші члени сім`ї першого ступеня споріднення, яким не встановлена потреба у постійному догляді за рішенням МСЕК чи ЛКК, (3) не доведена відсутність у матері інших членів сім`ї другого ступеня споріднення. Запропоновано не погоджувати рапорт старшого солдата ОСОБА_1 (а.с.153-156).
У подальшому позивач повторно 11.10.2024р. звернувся по команді до командира 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командування військової частини про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі положень пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, а саме: у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного такого догляду, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. Повідомив про небажання продовжувати проходження військової служби та проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України (зворот а.с.100).
ОСОБА_1 до коментованого рапорту долучено нотаріально засвідчені копії та оригінали документів, котрі підтверджують підставність звільнення останнього з військової служби, а саме: ID паспорт громадянина України № НОМЕР_4 (а.с.101), витягу з реєстру територіальної громади від 12.09.2024р. (а.с.102), свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 18.06.1996р. (зворот а.с.102), витягу з ДРАЦС про народження на ОСОБА_1 (а.с.103), паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 (а.с.109-111), реєстраційний номер облікової картки платника податків (зворот а.с.112), витяг з реєстру територіальної громади від 11.09.2024р. (а.с.112), пенсійне посвідчення по інвалідності ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 від 13.03.2024р. (а.с.113), повний витяг з ДРАЦСГ про шлюб на ім`я ОСОБА_4 (а.с.113-115); довідку до акта МСЕК № 535 серії 12 ААГ № 819284 від 21.02.2024р. (а.с.105), індивідуальну програму реабілітації інваліда № 554 від 21.02.2024р. (а.с.106), висновок про необхідність забезпечення особи допоміжними засобами реабілітації №87/3 від 21.02.2024р. (а.с.107), висновок ЛКК № 394 від 09.09.2024р. на ім`я ОСОБА_2 (а.с.108); рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської обл. від 18.01.2024р. про розірвання шлюбу (а.с.138-139); довідку Дубівської сільради про склад сім`ї № 181 від 30.09.2024р. (а.с.140), акт Дубівської сільради про встановлення факту в необхідності здійснення догляду від 11.09.2024р. (зворот а.с.140, а.с.141-142); свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 10.20.2000р. (зворот а.с.142), паспорт громадянина України ОСОБА_5 серії НОМЕР_9 (а.с.143-144), реєстраційний номер облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_5 (а.с.145); заяву ОСОБА_5 (а.с.146, 170-171), повідомлення про присвоєння персонального номера в Універсальній системі електронного реєстру населення Республіки Польщі від 30.07.2024р. (а.с.123-124), рішення про дозвіл на тимчасове проживання від 03.04.2024р., картку проживання № НОМЕР_10 від 06.06.2024р. (а.с.126-131), договір оренди приміщення від 01.01.2024р. (а.с.133-137), договір доручення (трудовий договір) від 05.07.2024р. на ім`я ОСОБА_5 (а.с.116-122).
Розглянувши означений рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024р., помічником командира з правової роботи – начальником юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_3 , складено на ім`я Командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт (зареєстровано згідно відтиску печатки відповідача 12.10.2024р. за вх.№27161кп), згідно висновку якого старшим солдатом ОСОБА_1 не долучено документу, який свідчить про потребу в постійному сторонньому догляді його матері та не долучено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. З наявних документів відомо, що у ОСОБА_1 є рідна сестра ОСОБА_6 , яка може здійснювати такий догляд.
З огляду на зазначене, поданий рапорт оператора 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення із залученням додатків, не підтверджений належними документами для звільнення зі служби в Збройних Силах України за пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу». Запропоновано командиру Військової частини НОМЕР_1 вказаний рапорт не погоджувати за відсутності законних підстав щодо звільнення з військової служби на підставах, зазначених у такому (а.с.98-100).

Вважаючи таку відмову та подальшу бездіяльність відповідача щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби протиправною, представник позивача звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову в задоволенні рапорту, доведенні до військовослужбовця у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Водночас, Військова частина НОМЕР_1 рапортами помічника командира з правової роботи – начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 довела до відома ОСОБА_1 про відсутність підстав для звільнення з військової служби та про обставину залишення його звернення, зокрема, від 11.10.2024р. – «без реалізації». 
Однак, жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду, без реалізації або на «доопрацювання».
Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення за поданим рапортом, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін.
При цьому, правом звільнення позивача з військової служби наділений командир Військової частини НОМЕР_1 , а не помічник командира з правової роботи – начальник юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 , до повноважень якого не віднесено вирішення питання звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Отже, Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду (невирішення по суті) рапорту позивача. Залишення відповідачем без реалізації рапорту ОСОБА_1 порушує законні права та інтереси останнього у правовідносинах із проходженням публічної (військової) служби.
Крім цього, ОСОБА_1 дотримано першу умову для отримання права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме: наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, оскільки у військовослужбовця є матір з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_2 , що підтверджується наданими ним до рапорту документами.
Водночас, суд врахував, що відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 394 від 09.09.2024р., виданого лікарсько-консультативною комісією при КНП «Рожнятівська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_2 рекомендовано «соціальну послугу з догляду вдома».
Відтак, ОСОБА_1 документально не підтверджено необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, зокрема за ОСОБА_2 , оскільки довідкою до акта огляду МСЕК № 535 серії 12 ААГ № 819284 від 21.02.2024, висновком ЛКК від 09.09.2024 за № 394 не підтверджено обставину у потребі ОСОБА_2 «постійного стороннього догляду», а відтак військовослужбовцем не додержано умови, визначеної пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.
Доводи позивача із посиланням на акт обстеження матеріально-побутових умов № к-286 від 09.09.2024р., як на доказ потреби у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки законодавцем визначено інший порядок підтвердження такого догляду, а саме за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, також даний акт встановлює тільки фактичне проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 за однією адресою.
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби разом із доданими документами, відповідач дійшов правильного висновку, що позивачем не було надано документів, які підтверджують те, що інші члени сім`ї першого ступеня споріднення ОСОБА_2 самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Окрім цього, при розгляді рапорту позивача відповідачем зроблено обґрунтований висновок про те, що наявність у ОСОБА_2 дорослої доньки ОСОБА_5 , а також перебування останньої за кордоном не є підставою для звільнення з військової служби позивача згідно з вимогами пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».
Водночас, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Закон України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» /Закон № 2232-XII/ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст.2 зазначеного Закону передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р.) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закон № 2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 цього Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З конструкції зазначеної норми слідує, що законодавець передбачив можливість звільнення з військової служби за наведеною підставою за сукупності таких умов:
необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;
відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як слідує з матеріалів справи, 19.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся по команді до командира 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , оператора 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем, з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону № 2232-XII. До коментованого рапорту позивачем долучено документи на підтвердження підстав для звільнення останнього з військової служби.
За результатами розгляду означеного рапорту разом із долученими до такого документами, помічником командира з правової роботи – начальником юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_3 сформовано на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 19.09.2024р. (зареєстрований відповідачем 19.09.2024р. за вх. № 24692ка згідно відтиску печатки), згідно висновку якого подані старшим солдатом ОСОБА_1 документи до рапорту не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону № 2232-XII.
У подальшому позивач повторно 11.10.2024р. звернувся по команді до командира 2 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому клопотав перед вищим командування військової частини про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі положень пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону № 2232-XII. ОСОБА_1 до коментованого вище рапорту долучено нотаріально засвідчені копії та оригінали документів на підтвердження підстав для звільнення останнього з військової служби.
Розглянувши означений рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024р., помічником командира з правової роботи – начальником юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 майором юстиції ОСОБА_3 , складено на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт (зареєстровано згідно відтиску печатки відповідача 12.10.2024р. за вх. №27161кп), згідно висновку якого старшим солдатом ОСОБА_1 не долучено документу, який свідчить про потребу в постійному сторонньому догляді його матері, та не долучено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. З наявних документів відомо, що у ОСОБА_1 є рідна сестра ОСОБА_6 , яка може здійснювати такий догляд.
З огляду на зазначене, поданий рапорт оператора 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення із залученням додатків, не підтверджений належними документами для звільнення зі служби в Збройних Силах України за пп.«г» п.2 ч.4 (за пп.12 п.3 ч.12) ст.26 Закону № 2232-XII.

З`ясовуючи питання нормативно-правового регулювання порядку подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, апеляційний суд враховує наступне.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008).
За правилами п.233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. Лише в разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Пунктами 12.1, 12.11 Розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009р. (надалі - Інструкція № 170) передбачено, що військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення. Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Отже, наслідком подання рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби є винесення наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта.

Зі змісту рапортів ОСОБА_1 від 19.09.2024р. та від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби слідує, що такі подано «по команді», з огляду на наявність проставлених резолюцій відповідних посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , які наділені правом вирішувати питання про скерування вказаного рапорту до вищого командування частини.
Означені обставини свідчать про безпосереднє надходження таких рапортів до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом ухвалювати рішення, а отже й про початок процедури розгляду рапорту про звільнення з військової служби такого військовослужбовця по суті.
При цьому, апеляційний суд враховує, що саме до рапорту від 11.10.2024р. позивач долучив додаткові документи на засвідчення обставин наявності підстав для звільнення його зі служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII та саме про такий рапорт зазначає військовослужбовець у позовній заяві, як на звернення за звільненням з військової служби.
Обставина подання вказаного рапорту в установленому порядку також не заперечується відповідачем, а також підтверджується рапортами помічника командира з правової роботи – начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на зазначене правове регулювання, видача наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Таким чином, розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову в задоволенні рапорту, доведені до військовослужбовця у порядок, передбачений чинним законодавством.
Однак, Військова частина НОМЕР_1 рапортами помічника командира з правової роботи – начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 довела до відома ОСОБА_1 про відсутність підстав для звільнення з військової служби та про обставину залишення його звернення, зокрема, від 11.10.2024р. – «без реалізації».

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 735 від 28.12.2016р. (надалі – Інструкція № 735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно ст.117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Пунктом 6 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції № 735 передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Отже, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення; вказане рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду, без реалізації або на «доопрацювання».

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення (у разі задоволення – відповідного наказу про виключення зі списків особового складу, у разі відмови – відповідного рішення із зазначенням конкретних причин відмови та роз`яснень способу оскарження) за поданим рапортом, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, таких відомостей ані позивачем, ані відповідачем до суду не надано.

Апеляційний суд враховує, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Зокрема, згідно з пп.2 п.225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
У випадку ж відмови клопотати рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. 
Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті. 
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Отже, правом звільнення позивача з військової служби наділений командир Військової частини НОМЕР_1 , а не помічник командира з правової роботи – начальник юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 , до повноважень якого не віднесено вирішення питання звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
При цьому, рапорт про звільнення з військової служби має дійти до останньої ланки (відповідальної посадової особи) з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
У матеріалах справи відсутні належні докази прийняття відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 11.10.2024р.
З огляду на викладені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рапорт позивача від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби не був розглянутий по суті відповідальними особами; про результати його розгляду позивач не був повідомлений.
Звідси, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом не прийняв відповідного рішення, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача в цій ситуації колегія суддів враховує роз`яснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.
Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

За таких умов колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.10.2024р. про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволено у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. в адміністративній справі № 300/8491/24 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.235-237).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. в адміністративній справі № 300/8491/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Військову частину НОМЕР_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025р. в частині зупинення дії рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025р. в адміністративній справі № 300/8491/24 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 27.01.2026р.