Номер провадження: 22-ц/813/4223/26 
Справа № 462/1738/25
Головуючий у першій інстанції Гончар І.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Захарівського районного суду Одеської області від 17 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Гончар І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 березня 2025 року справа за позовом ОСОБА_1 передана на розгляд за територіальною підсудністю до Фрунзівського (наразі Захарівський) районного суду Одеської області.
16 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Захарівського районного суду Одеської області уточнену та доповнену позовну заяву до відповідача Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 право власності на належну спадкодавцю земельну частку (пай) розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після її смерті відкрилася спадщина. До спадщини матері належить право власності на земельну частку (пай), розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів, успадковану нею за заповітом тітки ОСОБА_3 
12.12.2024 року Одеським апеляційним судом було винесено рішення, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказану земельну частку (пай) згідно заповіту тітки, що належала їй на підставі сертифікату КСП «Дружба» № 0554863 від 16.02.2000 року.
Після смерті матері нотаріусом сьомої Львівської державної нотаріальної контори 19.12.2024 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності лише на частину спадкового майна, тобто на 1/2 частку квартири та відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину земельної частки (пай), яка належала його матері за заповітом, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.
Рішенням Захарівського районного суду Одеської області від 17 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову не надав жодної мотивованої оцінки наведених в позовній заяві аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначив мотиви застосування чи незастосування норм матеріального права.
Також апелянт звернув увагу, що в оскаржуваному рішенні наведено широкий перелік норм матеріального та процесуального права, однак вимог їх правильного застосування суд не дотримався, також поза увагою суду залишилась повна й безстороння оцінка доказів у справі в частині апеляційного провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 27 січня 2026 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 148, 149, 150).
До суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 151-152).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.08.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 4932.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75875655 від 19.02.2024 ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері, а саме 1/2 частки квартири на АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа нотаріуса сьомої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області № 139/02-14 від 03.03.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, щодо земельної ділянки, так як на момент смерті матері позивача (спадкодавця), земельна частка (пай) не належала їй на праві власності, а рішення Одеського апеляційного суду, яким було визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) було винесено після її смерті.
Судом були досліджені наступні матеріали, які додані до позовної заяви:
- копія сертифіката про право на земельну частку (пай) серія №0554863, виданого головою Фрунзівської РДА на ім`я ОСОБА_3 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 8,7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі;
- копія договору оренди земельної частки (паю) №021 від 03.03.2000, відповідно до якого ОСОБА_3 надала в оренду вищевказану земельну ділянку малому підприємству «Обрій» ТОВ;
- копія заповіту від 13.10.2000, відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_3 заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП «Дружба» № 0554863 від 16.02.2000 року своїй племінниці ОСОБА_2 ;
- копія постанови Одеського апеляційного суду по справі №517/972/23 від 12.12.2024 року, якою визнано за ОСОБА_2 (матір`ю позивача) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на земельну частку (пай) розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) № 0554863, зареєстрованого 16.02.2000 за № 74.
Також судом під час дослідження матеріалів справи №517/973/23 було встановлено, що ОСОБА_2 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.11.2023 року звернулася до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа: Захарівська районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання права власності на спадкове майно після смерті тітки позивачки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, суд звернув увагу на те, що у вищевказаних матеріалах справи наявна заява від 10.06.2024 року, яка надійшла на адресу суду від імені позивача ОСОБА_2 , без копії документу, що посвідчує особу, в якій просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів, але фактично вона не могла подати таку заяву, так як на момент подачі вона була померлою, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
19.06.2024 року рішенням суду було відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 .
12.07.2024 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19.06.2024 року, однак така скарга не могла бути подана ОСОБА_2 , так як згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16.07.2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження.
02.12.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , без копії документу, що посвідчує особу, про розгляд апеляційної скарги без її участі, тобто після її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
12.12.2024 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 19.06.2024 року – скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені та визнано право власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на земельну частку (пай) розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) № 0554863, зареєстрованого 16.02.2000 за № 74.
Враховуючи вищевказане по справі № 517/972/23, судом встановлено, що позов було подано до суду ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після її смерті, та постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2024 року у справі № 517/972/23 було визнано право власності на земельну частку за померлою особою.
Судом вірно зазначено, що на момент подання позову ОСОБА_2 не була живою, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на рішенні, яке ухвалено у провадженні, ініційованому померлою особою, без правонаступництва, яке не породжує правових наслідків і не може бути підставою для набуття права власності спадкоємцем.
З урахуванням того, що під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях особа не мала процесуальної дієздатності, суд обґрунтовано не прийняв до уваги постанову апеляційного суду, так як воно протирічить закону та не може бути належною підставою для виникнення у спадкоємця права на земельну частку.
Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Згідно зі ст. 46 ЦПК України цивільну процесуальну правоздатність мають фізичні та юридичні особи.
Відповідно до ст. 55 ЦПК України, після смерті фізичної особи її участь у процесі неможлива, суд зобов`язаний вирішити питання про залучення правонаступника. Відсутність правонаступника виключає подальший розгляд справи по суті.
Оскільки, смерть настала до звернення до суду, провадження від імені померлої не могло бути правомірно відкритим, правонаступництво у такому випадку не застосовується.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст. 1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновки суду про те, що рішення апеляційного суду набуло чинності внаслідок провадження, ініційованого померлою особою та спадкове майно на час смерті ОСОБА_2 не включало спірну земельну ділянку, оскільки право власності на неї на той момент не було встановлено, тобто до моменту подання позову у справі №517/972/23 та подання апеляційної скарги, тому відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, цивільна процесуальна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті, а отже ОСОБА_2 не могла бути суб`єктом процесуальних прав і обов`язків у справі, яку розглядав апеляційний суд, відповідають встановленим обставинам справи.
Також судом вірно зазначено, що будь-яке рішення, ухвалене без залучення правонаступника, не породжує юридичних наслідків.
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову не надав жодної мотивованої оцінки наведених в позовній заяві аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначив мотиви застосування чи незастосування норм матеріального права, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Доводи про те, що в оскаржуваному рішенні наведено широкий перелік норм матеріального та процесуального права, однак вимог їх правильного застосування суд не дотримався, також поза увагою суду залишилась повна й безстороння оцінка доказів у справі в частині апеляційного провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції надана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказам, а саме постанові апеляційного суду, та суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 не могла бути суб`єктом процесуальних прав і обов`язків у справі, яку розглядав апеляційний суд, оскільки цивільна процесуальна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Захарівського районного суду Одеської області від 17 липня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 06 лютого 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда