Постанова
Іменем України
 
19 листопада 2025 року
м. Київ 
 
справа № 611/846/24
провадження № 61-9207св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач - керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області,
відповідачі: ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
третя особа - департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - Головне управління Держгеокадастру в Харківській області,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року (повний текст ухвали складено 23 червня 2025 року) в складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю., Яцини В. Б., 
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У вересні 2024 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , третя особа: департамент захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що на території Мечебилівського старостинського округу Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області розташований орнітологічний заказник місцевого значення «Куплеватське», площею 40 га, оголошений рішенням облвиконкому від 07 лютого 1993 року № 35, який входить до складу природно-заповідного фонду України. Територія заказника не вилучається із земель Мечебилівської сільської ради, яка несе повну відповідальність за належне утримання території заказника та додержання встановленого режиму його охорони та збереження.
 
Однак, незважаючи на це, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2018 року № 6643-СГ затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га, у тому числі рілля площею 2 га (кадастровий номер 6320484000:06:000:0242), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.
 
На підставі вказаного наказу державним реєстратором Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. 01 жовтня 2018 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .
 
На підставі договору оренди землі від 09 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 передано в оренду ФОП ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, про що 17 жовтня 2018 року державним реєстратором внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 43613536.
 
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 62022170020000124 від 23 лютого 2022 року за частиною першою статті 364 КК України встановлено, що службовими особами Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в порушення вимог ЗК України, передано у власність третіх осіб землі під об`єктом природно-заповідного фонду, чим завдано збитків економічним інтересам держави. За результатами комісійного дослідження спеціалістів ХНУ імені В. Н. Каразіна у вищевказаному кримінальному провадженні встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 повністю (100 % площі - 2 га) розташована у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське».
 
Прокурор указував, що реєстрація за відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, що розташована у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське» і належить до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою державною охороною, тобто належать до об`єктів, вилучених з обороту, суперечить чинному законодавству. Її незаконно вилучено із земель природно-заповідного фонду та передано у приватну власність та в подальшому в оренду.
 
З урахуванням недотримання вимог законодавства при укладанні договору оренди, а також його спрямованість на перешкоджання законному власнику ділянки в реалізації права власності, наявні правові підстави для усунення Барвінківській міській раді, як представницькому органу Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору оренди землі від 09 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки. Також підлягають скасуванню рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 та права оренди ФОП ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку. Крім того, з метою поновлення прав держави на землі природно-заповідного фонду, запобігання можливим повторним порушенням природоохоронного і земельного законодавства, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 у Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї.
 
Прокурор, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:
усунути перешкоди Барвінківській міській територіальній громаді в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області у користуванні та розпорядженні вказаною земельною ділянкою;
скасувати рішення державного реєстратора Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2018 року № 43312019 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 загальною площею 2 га, та припинити право власності ОСОБА_1 на неї;
визнати недійсним договір оренди від 09 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2018 року, номер запису про інше речове право 28482011;
скасувати рішення державного реєстратора Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 жовтня 2018 року № 43613536 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 (номер запису про інше речове право 28482011);
зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області;
скасувати у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, площею 2 га, з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області у складі судді Коптєва Ю. А. від 12 листопада 2024 року:
позов керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області задоволено повністю.
усунуто перешкоди Барвінківській міській територіальній громаді в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, площею 2 га, розташованою за межами населених пунктів на території Мечебилівського старостинського округу Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області;
скасовано рішення державного реєстратора Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 жовтня 2018 року № 43312019 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 загальною площею 2 га, та припинено право власності ОСОБА_1 на неї;
визнано недійсним договір оренди від 09 жовтня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2018 року, номер запису про інше речове право 28482011.
скасовано рішення державного реєстратора Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 жовтня 2018 року № 43613536 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 (номер запису про інше речове право 28482011);
зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, площею 2 га, розташовану за межами населених пунктів на території Мечебилівського старостинського округу Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області Барвінківській міській територіальній громаді в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області;
скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів на території Мечебилівського старостинського округу Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї;
вирішено питання щодо судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: 
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали в порядку статті 206 ЦПК України.
матеріалами справи встановлено, що відповідно до охоронного зобов`язання, зареєстрованого у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за № МЗор.-2-574 орнітологічний заказник «Куплеватське» розташований у Барвінківському районі, с.Мечебилове і входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2018 року № 6643-СГ затверджено проект землеустрою та передано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га, у тому числі рілля площею 2 га (кадастровий номер 6320484000:06:000:0242) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами наслених пунктів на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. На підставі вказаного наказу державним реєстратором Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. 01 жовтня 2018 року прийнято рішення № 43312019 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 28201660. На підставі договору оренди землі від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 передано в оренду ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242. В ході досудового розслідування кримінального провадження № 62022170020000124 від 23 лютого 2022 року за частиною першою статті 364 КК України встановлено, що службовими особами Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, в порушення вимог Земельного кодексу України, передано у власність третіх осіб землі під об`єктом природно-заповідноо фонду, чим завдано збитків економічним інтересам держави;
27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, яким внесено відповідні зміни до статті 122 ЗК України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України. Відповідно до пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно заповідного фонду. Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду;
орнітологічний заказник місцевого значення «Куплевацьке» має правовий режим об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, є уповноважений орган територіальної громади. Барвінківською міською радою у судовому порядку не вживались належні заходи щодо захисту порушених інтересів держави, а тому наявні підстави для подання даного позову прокурором в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області;
при зверненні до суду з цим позовом, прокурор вказував на те, що розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, право власності на яку набув ОСОБА_1 , яку потім за договором оренди передав ФОП ОСОБА_2 , у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Куплевацьке», за чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
за результатами комісійного дослідження спеціалістів Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна 2024 року за досудовим розслідуванням у вищевказаному кримінальному провадженні встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 повністю (100 % площі - 2 га) розташовані у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське». Межі орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське» в натурі (на місцевості) не встановлені. За інформацією Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної військової адміністрації (лист від 02 серпня 2024 року № 04.01-22/2142), відповідно до картографічних матеріалів земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 знаходиться в межах земельної ділянки, що входить до складу території орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське». Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 розташована в адміністративних межах Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області та знаходиться на території орнітологічного заказника місцевого значення «Куплевацьке», а тому належить до земель, що мають особливий правовий режим природно-заповідного фонду і є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Вказана земельна ділянка відведена у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 за рахунок земель природно-заповідного фонду;
фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, та інших нормативно-правових актів України заборонено. Надання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території орнітологічного заказника місцевого значення «Куплевацьке», суперечить як правовому режиму відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на здійснення такої діяльності на відповідних землях. Отже, за змістом зазначених норм, які характеризуються належною якістю як властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності особи, як фізичні так і юридичні, знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передання й отримання у приватну власність земельної ділянки на території орнітологічного заказника місцевого значення «Куплевацьке»;
відповідач ОСОБА_1 , який оформив спірну земельну ділянку у приватну власність, проявивши розумну обачність, мав змогу і повинен був знати про те, що ця ділянка впродовж тривалого часу перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду. Тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у його приватну власність є таким порушенням закону, про яке відповідач мав змогу та повинен був знати на час набуття земельної ділянки у приватну власність. Заявлена прокурором позовна вимога про усунення перешкод у здійсненні Барвінківською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного шляхом її повернення на користь Барвінківській міській територіальній громаді є ефективним способом захисту порушеного права, відтак позов у цій частині підлягає задоволенню; 
стосовно позовних вимог прокурора про усунення перешкод у здійсненні Барвінківській міській раді Ізюмського району Харківської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд вказує на наступне. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). З огляду на особливу цінність земель природно-заповідного фонду, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у користуванні спірною ділянкою шляхом скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Враховуючи викладене, встановлені судом обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на вибуття з її володіння спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного призначення. Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу такої ділянки є необхідною умовою її використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною, і конкретному об`єкту природно-заповідного фонду. Право територіальної громади повернути земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її передання на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України, приписи якого та практика їхнього застосування щодо повернення такої ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними;
немає жодних підстав вважати, що як ОСОБА_1 , так і ФОП ОСОБА_2 , яка орендує вказану земельну ділянку не могли співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості. Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 належить до земель, що мають особливий правовий режим природно-заповідного фонду, які є об`єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права, у виді перешкод у здійсненні Барвінківській міській раді права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора у повному обсязі.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржене судове рішення.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2024 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:
ГУ Держгеокадастру у Харківській області до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що його не залучено до участі у справі як третю особу, тоді як рішення суду є таким, що прийнято про його права та обов`язки, адже спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 на підставі його наказу від 18 вересня 2018 року, а також саме до його компетенції належить скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки;
у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 березня 2021 року у справі № 333/537/13 (провадження № 61-17767св19), від 28 липня 2021 року у справі № 649/582/18 (провадження № 61-6476св20);
спір у цій справі виник у зв`язку з незаконним вибуттям земельної ділянки з земель природно-заповідного фонду орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське» у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства з подальшою її передачею в оренду ФОП ОСОБА_2 . Предметом спору в цій справі є усунення перешкод Барвінківській міській раді Ізюмського району Харківської області як власнику земельної ділянки у користуванні та розпорядженні нею шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку, визнання недійсним укладеного ним договору оренди, а також скасування рішень про державну реєстрацію права власності та права оренди і скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї;
рішення суду про задоволення позову прокурора оскаржено ГУ Держгеокадастру в Харківській області як особою, що не залучена до участі у справі, з тих підстав, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 на підставі його наказу від 18 вересня 2018 року, а також, що саме до його компетенції належить скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки. Проте, як убачається за змісту оскаржуваного рішення суду, жодних питань щодо прав та (або) обов`язків ГУ Держгеокадастру у Харківській області не вирішувалось. Передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру в Харківській області не свідчить про те, що у цій справі вирішувались питання про права та обов`язки останнього. Висновок про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване, викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року в справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52));
Верховний Суд у постанові 18 грудня 2024 року в справі № 748/29/23 зазначив, що вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19, постанова Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 575/606/21). Таким чином, належним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який в межах цієї справи і був пред`явлений позивачем та задоволений судом. Повернення спірної земельної ділянки призведе до захисту та відновлення порушеного права територіальної громади в особі Барвінківської міської ради. Вимога ж щодо скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 18 вересня 2018 року про передачу ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки прокурором не заявлена та не є ефективним способом захисту у межах цієї справи. Крім того, у разі її пред`явлення така вимога була б заявленою державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області). Отже, той факт, що спірну земельну ділянку передано відповідачу наказом ГУ Держгеокадастру в Харківській області, який не є предметом оскарження, не є підставою вважати, що у цій справі вирішуються питання про права, інтереси та обов`язки ГУ Держгеокадастру;
твердження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо того, що у ОСОБА_1 може виникнути право регресної вимоги до нього у зв`язку з вилученням у відповідача спірної земельної ділянки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не свідчить про те, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта. Посилання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на необхідність залучення його до участі у справі, оскільки до його повноважень належить скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, колегія суддів також відхиляє з огляду на те, що обов`язок ГУ Держгеокадастру в Харківській області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки покладений на нього в силу закону, яким визначено його повноваження, а не оскаржуваним рішенням суду. Відповідна позовна вимога є похідною від вимог про повернення земельної ділянки і скасування всіх прав щодо неї та не свідчить про наявність спору між позивачем та ГУ Держгеокадастру в Харківській області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
оскільки питання про права та обов`язки ГУ Держгеокадастру в Харківській області оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались, воно позбавлене права на його оскарження, наслідком чого є закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2024 року Головне управління Держгеокадастру у Харківській області через засоби поштового зв`язку подало касаційну скаргу, в якій просило:
скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року;
справу направити для продовження розгляду до суду апеляційній інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про закриття апеляційного провадження у справі; 
Відповідно до частини 3 статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників;
апеляційний суд не звернув увагу на те. що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі. Так на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2018 року № 6643-СГ було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 за ОСОБА_1 . Оспорювана земельна ділянка була передана відповідачу по справі Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, що свідчить про існування правовідносин між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 ;
Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, здійснює ведення Державного земельного кадастру, державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Харківської області. Отже, повноваження щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться на території Харківської області належить Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області;
прокурор будучи обізнаним, щодо компетентності Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на час виникнення спірних правовідносин не залучив його до складу учасників справи та позбавив можливості Головне управління Держгеокадастру у Харківській області долучити до справи інформацію та докази, якими володіє Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.
 
04 жовтня 2025 року керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області засобами поштового зв`язку подав відзив, у якому просив:
ухвалу апеляційного суду залишити без змін;
задовольнити клопотання про закриття касаційного провадження;
 
Відзив мотивований тим, що:
суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. З урахуванням вказаного потрібно закрити касаційного провадження;
предметом спірних правовідносин у цій справі є протиправна зміна цільового призначення земель природно-заповідного фонду, як об`єкта обмеженого в обороті та особливої охорони, протиправна втрата ним статусу державної власності та перехід в приватну власність, як земель призначених для сільськогосподарського обробітку;
спірна земельна ділянка дійсно передана у приватну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, разом з цим, вказаний наказ оскарженню не підлягав з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що: «рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження Мя 12~І48гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № !2~157гс19, пункт 52). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення, спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи .місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судомі недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред 'явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу }ига ПОРІ* сигів - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-й (пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, мас самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. 
у постанові Верховного суду від 04 травня 2022 року у справі № 640/13731/19, зазначено наступне: «під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту відмова в позові з тих мотивів, що державний акт, рішення про державну реєстрацію, відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними, або що вони не оскаржені, відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається». Таким чином, визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2018 року № 6643-СГ не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельні ділянки та для усунення перешкод територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (див. 7.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 183/1617/16);
незалучення ГУ Держгеокадастру України в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, жодним чином не вплинуло на можливість та обов`язок вказаного органу державної влади виконати рішення суду про задоволення позову. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року:
відмовлено у задоволенні клопотання керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області про поновлення строку для подачі відзиву;
продовжено керівнику Ізюмської окружної прокуратури Харківської області строк для подачі відзиву на касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
14 листопада 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І. у зв`язку з обранням судді Білоконь О. В. до Великої Палати Верховного Суду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 11 вересня 2025 року зазначено, щопідставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про закриття апеляційного провадження у справі. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі. Оспорювана земельна ділянка була передана відповідачу по справі Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, що свідчить про існування правовідносин між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 . Повноваження щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка знаходиться на території Харківської області належить Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області, однак прокурор будучи обізнаним щодо компетентності Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на час виникнення спірних правовідносин не залучив його до складу учасників справи та позбавив можливості долучити до справи докази.
 
Фактичні обставини 
 
Згідно з охоронним зобов`язанням, зареєстрованим у Державному управлінні екологічної безпеки в Харківській області за № МЗор.-2-574, орнітологічний заказник «Куплеватське» площею 40 га, створений рішенням облвиконкому від 07 лютого 1992 року № 35, розташований у Барвінківському районі, с. Мечебилове і входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною (а. с. 46).
 
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Положення про орнітологічний заказник місцевого значення «Куплеватське», затвердженого в. о. начальника Держуправління екології та природних ресурсів в Харківській області 20 листопада 2000 року, заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, у відношенні до якого встановлений особливий режим охорони і використання природних ресурсів. Заказник, загальною площею 40 га, розташований на землях Мечебилівської сільської ради Барвінківського району.
 
У пунктах 1.6 - 1.7 Положення передбачено, що територія заказника не вилучається із земель Мечебілівської сільської ради, яка здійснює свою діяльність на ній у відповідності з Конституцією України, Законом України «Про природно-заповідний фонд України», іншими законодавчими і нормативними актами та цим Положенням. Мечебілівська сільська рада несе повну відповідальність за належне утримання території Заказника та додержання встановленого режиму його охорони та збереження, згідно з статтями 26, 46 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (а. с. 47-48).
 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 вересня 2018 року № 6643-СГ затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2 га, у тому числі рілля площею 2 га (кадастровий номер 6320484000:06:000:0242), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а. с. 34).
 
На підставі вказаного наказу державним реєстратором Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В. В. 01 жовтня 2018 року прийнято рішення № 43312019 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 28201660 (а. с. 33, 35).
 
На підставі договору оренди землі від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 передано в оренду ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242, яка знаходиться на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, про що 17 жовтня 2018 року державним реєстратором Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В.В. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення 43613536 (а. с. 33, 36-40).
 
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 62022170020000124 від 23 лютого 2022 року за частиною першою статті 364 КК України встановлено, що службовими особами ГУ Держгеокадастру в Харківській області в порушення вимог ЗК України передано у власність третіх осіб землі під об`єктом природно-заповідного фонду, чим завдано збитків економічним інтересам держави.
 
За результатами комісійного дослідження спеціалістів ХНУ імені В. Н. Каразіна 2024 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6320484000:06:000:0242 повністю (100 % площі - 2 га) розташована у межах орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське» (а. с. 22-32).
 
Відповідно до листа Департаменту захисту довкілля та природокористування від 26 липня 2024 року № 58-2779вих24 межі заказника «Куплеватське» в натурі (на місцевості) не встановлені. Відповідно до картографічних матеріалів земельні ділянки з кадастровими номерами 6320484000:06:000:0242 та 6320484000:06:000:0243 знаходяться в межах земельної ділянки, що входить до складу території заказника, однак перебувають у приватній власності. Аналогічні відомості містяться в листі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області від 02 серпня 2024 року № 02-28/2888 (а. с. 44-45, 54).
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).
 
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
 
Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).
 
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
 
У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що: «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що: «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22) зазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2024 року в справі № 183/3701/16 (провадження № 61-7950св24)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) вказано, що: 
«7.20. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України (частина друга статті 150 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
7.21. Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема, для будівництва житла був можливим тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України. 
7.23. Враховуючи, що Верховна Рада України не погодила вилучення земельної ділянки на території парку-пам`ятника садово-паркового мистецтва місцевого значення «Перемога» у місті Полтаві із комунальної власності, право власності територіальної громади на цю ділянку не припинилося і до фізичних осіб-відповідачів не перейшло.
7.24. Втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема і до парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, одним із яких є Парк «Перемога». У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави, зокрема і від імені територіальної громади як власника земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги (стаття 41 Конституції України), згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.20)).
7.28. Як вже було зазначено, фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено. Надання земельної ділянки для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» суперечить як статусу відповідного об`єкта природно-заповідного фонду, так і законодавчим обмеженням на здійснення діяльності з такого будівництва на відповідних землях. Тому за змістом наведених вище приписів, які характеризуються належною якістю як властивістю, що є умовою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах, і органи місцевого самоврядування, і фізичні особи-відповідачі знали чи повинні були знати про неможливість всупереч закону передання й отримання у приватну власність земельної ділянки на території Парку «Перемога» для вищевказаної мети. Отже, втручання судом у право ОСОБА_2 мирно володіти цією ділянкою відповідає закону. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) вказано, що: 
«7.29. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)). 
7.30. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
7.50. Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Полтави, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_2, Велика Палата Верховного Суду розглядає вимогу витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку до земель запасу Полтавської міської ради як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста Полтави за правилами негаторного позову.
8.4. Разом з тим, як зазначено вище, Велика Палата Верховного Суду вважає, що держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності. У цих випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (стаття 391 ЦК України) шляхом її повернення власникові, а не витребовувати із незаконного володіння останнього набувача (статті 387, 388 ЦК України)».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) вказано, що: 
«8.6. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати висновок, наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 911/2325/18 та вказати, що зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання прокурора на те, що апеляційний суд мав урахувати висновки щодо застосування положень статей 256, 257, 261, 267 ЦК України у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року № 554/10377/16-ц і від 30 жовтня 2019 року № 554/8661/16-ц.
9.8. Відповідно до абзацу третього преамбули до Закону № 2456-XII природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Тому на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням (частина третя статті 7 цього Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
9.9. Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)). 
9.10. Контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для територіальної громади міста Полтави зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні парку-пам`ятки місцевого значення садово-паркового мистецтва «Перемога», що, як встановили суди попередніх інстанцій, став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин і на території якого заборонене житлове будівництво. Повернення територіальній громаді Полтави земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що вона належить до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу такої ділянки є необхідною умовою її використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною, і конкретному об`єкту природно-заповідного фонду. З огляду на вищевказане у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на території об`єкта природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами. 
9.13. Враховуючи, зокрема, поведінку як органів місцевого самоврядування, які прийняли протиправні рішення, так і поведінку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо отримання у власність земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, непогіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Перемога» переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні нею контролю за цією ділянкою. Тому Велика Палата Верховного Суду повинна встановити, чи забезпечує така перевага за обставин справи справедливий баланс між вказаними інтересами. 
9.15. На думку Великої Палати Верховного Суду, за обставин цієї справи і ОСОБА_1, і ОСОБА_2 (обидвоє - мешканці Полтави) не могли не знати про те, що земельна ділянка знаходиться у межах Парку «Перемога», розміщеному у цьому місті. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки, проявивши розумну обачність, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 могли і повинні була знати про те, що ця ділянка розташована у міському парку, який впродовж десятків років є об`єктом природно-заповідного фонду. Тому немає підстав вважати, що у спірній ситуації, мали місце недобросовісні дії лише боку органів місцевого самоврядування. А крім того, законодавство України надає і ОСОБА_1, і ОСОБА_2 як сторонам відповідного договору купівлі-продажу ефективні засоби відновлення їхніх прав, якими вони на цей час, виходячи зі змісту матеріалів справи, не скористалися».
 
У пункті 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) вказано, що:
«в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу.
Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.
Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.
У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Харківській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області).
Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.
Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17».
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
Апеляційний суд встановив, що 
спір у цій справі виник у зв`язку з незаконним вибуттям земельної ділянки з земель природно-заповідного фонду орнітологічного заказника місцевого значення «Куплеватське» у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства з подальшою її передачею в оренду ФОП ОСОБА_2 ; 
предметом спору в цій справі є усунення перешкод Барвінківській міській раді Ізюмського району Харківської області як власнику земельної ділянки у користуванні та розпорядженні нею шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку, визнання недійсним укладеного ним договору оренди, а також скасування рішень про державну реєстрацію права власності та права оренди і скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї; 
рішення суду про задоволення позову прокурора оскаржено ГУ Держгеокадастру в Харківській області, як особою, що не залучена до участі у справі, з тих підстав, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 на підставі його наказу від 18 вересня 2018 року, а також, що саме до його компетенції належить скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки; 
рішенням суду першої інстанції жодних питань щодо прав та (або) обов`язків ГУ Держгеокадастру у Харківській області не вирішувалось. Передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру в Харківській області не свідчить про те, що у цій справі вирішувались питання про права та обов`язки останнього; 
рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване; належним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який в межах цієї справи і був пред`явлений позивачем та задоволений судом. Повернення спірної земельної ділянки призведе до захисту та відновлення порушеного права територіальної громади в особі Барвінківської міської ради. Вимога про скасування наказу ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 18 вересня 2018 року про передачу ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки прокурором не заявлена та не є ефективним способом захисту у межах цієї справи. Крім того, у разі її пред`явлення така вимога була б заявленою державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області). Отже, той факт, що спірну земельну ділянку передано відповідачу наказом ГУ Держгеокадастру в Харківській області, який не є предметом оскарження, не є підставою вважати, що у цій справі вирішуються питання про права, інтереси та обов`язки ГУ Держгеокадастру.
 
За таких обставин, установивши, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2024 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГУ Держгеокадастру у Харківській області, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.  
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
 
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження 
 
Керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області у відзиві просив задовольнити клопотання про закриття касаційного провадження, Оскільки  суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Тому потрібно закрити касаційного провадження.
 
Касаційний суд звертає увагу, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України). 
 
Особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 389 ЦПК України).
 
Касаційний суд підкреслює, що тлумачення норм процесуального закону таким чином, що особа, яка не брала участі у справі, але за її апеляційною скаргою було відкрито апеляційне провадження і закрито апеляційне провадження не має подати касаційну скаргу з очевидністю не відповідає здоровому глузду.
 
Апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ Держгеокадастру у Харківській області, тому підстави для закриття касаційного провадження відсутні. Як наслідок у задоволенні керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області належить відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін. Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 396, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Харківської області про закриття касаційного провадження відмовити.
 
Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.
 
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                        В. І. Крат
 
Судді:                                                                                         Д. А. Гудима
 
                                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                                                  Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                  П. І. Пархоменко