ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2026 р. Справа №907/802/25
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Зварич О.В.
Скрипчук О.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 13.11.2025 (вх. №ЗАГС 01-05/3323/25 від 13.11.2025)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 (повний текст складено та підписано 05.11.2025, суддя – О.Ф. Ременецькі)
у справі № 907/802/25
за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Екосервіс-Уж” (надалі - ТОВ “Екосервіс-Уж”), с. Оноківці Ужгородського району
про стягнення суми 44 341,84 грн
ВСТАНОВИВ:
Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позов до ТОВ «Екосервіс-Уж» про стягнення грошових коштів у розмірі 44 341,84 грн, в тому числі заборгованість за договором №1112/0 оренди нежитлового приміщення у розмірі 37 751,06 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 407,63 грн, пені в розмірі 4 709,97 грн та 3% річної орендної плати у розмірі 472,18 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення щодо своєчасної та повної оплати орендної плати, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 37751,06 грн –борг, 1 407,63 грн –інфляційні втрати, 4 709.97 грн – пені та 473,18 грн – 3% річних. 
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 907/802/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Екосервіс-Уж» на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради суму 42 521,87 грн в тому числі 36020,89 грн заборгованості, 4624,31 грн пені, 469,04 грн три відсотки річних та 1 407,63 грн втрат від інфляції та 2903,71 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову - відмовлено. 
При ухваленні рішення судом встановлено, що між сторонами існували орендні правовідносини на підставі договору №1112/0 від 01.10.2018, згідно з п.3.1. якого в редакції додаткової угоди від 20.11.2020, - договір оренди укладено на строк з 20.09.2018 до 20.09. 2023. Врахувавши п.5 постанови КМ України від 27.05.2022 №634 (у редакції, що діяла до 29.05.2025) суд констатував, що договір оренди продовжив свою дію до 29.05.2025. Вказує, що матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктом оренди за договором і відповідачем вказані обставини не спростовано та не заперечено. Судом також констатовано про наявність обов`язку у відповідача сплачувати орендну плату, однак, такий не виконував обов`язку з повної оплати орендної плати, як передбачено законодавством та умовами договору. Відповідно, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з травня 2023 року до 29 травня 2025 року в сумі 36020,89 грн, здійснивши перерахунок, суд стягнув 4 624,31 грн пені, 469,04 грн 3% річних та 1407,63 грн втрат від інфляції. В решті вимог відмовлено за необґрунтованістю. 
Не погодившись з ухваленим рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати за договором №1112/0 у період з 29.05.2025 до 01.07.2025, а відповідно й перерахунком пені, 3% річних орендної плати, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, зокрема стягненні заборгованості, штрафних санкцій, в тому числі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, обумовлених ст. 625 ЦК України у період з 29.05.2025 до 01.07.2025. Відповідно просить в цій частині ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов. 
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним дослідженням матеріалів справи. Зокрема, скаржник покликається п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період дії воєнного стану», згідно з яким договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Вказує, що оскільки вказана норма була чинною станом на 20.09.2023 і, враховуючи відсутність направлення Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради повідомлень орендарю щодо наміру припинити дію договору, а також не здійснення орендарем заходів з розірвання вказаного договору та повернення об`єкта за актом приймання-передачі, дія договору оренди №1112/0 від 02.10.2018 була в автоматичному порядку продовжена та не потребувала будь-яких інших додаткових угод. 
Однак, 27.05.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №614, якою було внесено зміни до п. 5 постанови №634 та викладено у новій редакції. Постанова набула чинності з 29.05.2025, яку застосував суд першої інстанції при розрахунку заборгованості. В свою чергу скаржник вважає, що для договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчився у період з 29.05.2025 встановлено окремий перехідний період автоматичного продовження строку дії на 4 місяці від дати закінчення строку дії угоди, визначеної сторонами при укладення останньої. На думку скаржника, постановою КМ України № 614 взагалі не врегульовано питання щодо договорів оренди державного та комунального майна, в частині строку їх дії, які були автоматично пролонгованими на підставі п. 5 постанови КМ України в редакції, що діяла до 29.05.2025. Звертає увагу суду на те, що у відповідності до вказаного пункту постанови в редакції, що діяла до 29.05.2025, такі угоди вважались продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Таким чином, скаржник вважає, що договір оренди №1112/0 оренди нежитлового приміщення є чинним та діє до завершення воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 13.11.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 у справі № 907/802/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з посиланням на ч.13 ст. 8, ч.10 ст. 270 ГПК України. 
Відповідач ТОВ «Екосервіс-Уж» не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, встановленого ст. 263 ГПК України. 
Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи № 907/802/25 в порядку письмового провадження без виклику представників ухвалою суду від 24.11.2025, яка надіслана йому та його представнику через систему «Електронний суд», докази чого наявні в матеріалах справи. 
Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом надсилання ухвали суду від 24.11.2025 поштовим зв`язком через АТ «Укрпошта» на адресу відповідача: 89412, Україна, Ужгородський район, Закарпатська область, с. Оноківці, вул. Проектна, 3, 13 та повернулись до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою. Суд зазначає, що відповідач не зареєстрований в системі «Електронний суд». 
Суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).
Отже, суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 ГПК України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи та перебування колегії суддів (головуючого судді) у відпустці, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 у справі № 907/802/25 оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати за договором №1112/0 у період з 29.05.2025 до 01.07.2025, а відповідно і перерахунку пені, 3% річної орендної плати в цій частині. 
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
01.10.2018 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, орендодавець) та ТОВ «Екосервіс-Уж» (орендар) укладено договір № 1112/0 оренди нежитлового приміщення, а саме: підвалу № 4 площею 26,7 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для використання під кафе (сховище) терміном до 02.09.2021 (а.с.68-71). 
02.10.2018 між орендодавцем та орендарем підписано акт приймання – передачі нежитлових приміщень (а.с.72).
20.01.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору , згідно з якою у зв`язку із зміною площі об`єкта нерухомого майна, орендарю передано в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення №4 загальною площею 208,1 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для надання побутових послуг.
Відповідні зміни площі об`єкта нерухомого майна обумовлені облаштуванням додаткових нежитлових приміщень у тунелі, що примикав до нежитлового приміщення підвалу №4. Також вказані зміни відображені у технічних паспортах від 28.03.2018 та від 23.10.2019.
20.11.2020 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради) та ТОВ «Екосервіс-Уж») укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення №1112/0 від 02.10.2018 та договір оренди №1112/0 викладено у новій редакції (а.с.74-78).
Згідно з умовами договору оренди нерухомого майна в новій редакції орендарю передано в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення №4 загальною площею 208,1 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» для надання побутових послуг. Термін дії договору визначено до 20.09.2023.
Право власності на підвальне приміщення № 4 площею 208,1 кв.м. по вул. Івана Ольбрахта, 7 «а» зареєстровано за Ужгородською міською радою від 21.05.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1564987321101).
Ужгородською міською радою прийнято рішення від 04.06.2020 №1976, від 28.10.2021 №479 та від 04.05.2023 №1265, згідно з якими було затверджено Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, згодом - Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Саме на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради покладені повноваження уповноваженого власника об`єктів нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності міста Ужгород (пункт 2.1.5). 
Згідно з вказаним Положденням Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради виконує інші повноваження у сфері регулювання орендних відносин, а саме: виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, їхніх структурних підрозділів і нерухомого майна (будівель, споруд, нежилих приміщень, незавершених будівництвом об`єктів, індивідуально визначеного майна тощо), що перебувають у власності міста, проводить конкурси та аукціони на придбання права оренди нерухомого майна, укладає угоди щодо оцінки вартості орендованого майна (пункт 2.3.6); перевіряє виконання умов договорів купівлі-продажу, оренди майна та оренди земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста і контролює стан надходження коштів до міського бюджету від надання майна в оренду, приватизації, здійснює контроль надходжень коштів від оренди земельних ділянок у порядку, визначеному чинним законодавством, проводить претензійну та позовну роботу (пункт 3.2.29). 
Отже, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради здійснює передання в оренду нерухомого майна територіальної громади м. Ужгород, контролює своєчасність надходження орендних платежів.
Згідно з п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення № 4 площею 2081 кв.м. за адресою: м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 7а для надання побутових послуг.
Вступ орендаря в користування майном настає з моменту підписання сторонами договору оренди та акту приймання-передачі (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Договір оренди укладається на строк з 20 вересня 2018 до 20 вересня 2023 ( п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Пунктом 3.3 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020визначено, що у разі відсутності заяви від орендаря на продовження строку дії договору оренди, договір вважається припиненим. Орендар протягом 3 календарних днів з дня припинення договору повертає об`єкт оренди орендодавцю за актом приймання передачі.
Як зазначає позивач з врахуванням положень пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» та Указів Президента України про продовження строку дії воєнного стану договір оренди №1112/0 від 02.10.2018 є продовженим в автоматичному порядку. Відповідно періодом заборгованості позивачем визначено з травня 2023 року до 01 липня 2025 включно (а.с.37). 
Пунктом 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 встановлено, що орендна плата визначалася на підставі тимчасової Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно м. Ужгорода та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням №344 ХІ сесії міської ради VI скликання від 09.12.2011 із змінами та доповненнями до ньогo, рішенням ХХХІV сесії VII скликання Ужгородської міської ради 28.02.2019 №1455 «Про Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Ужгород, яке передається в оренду та пропорції її розподілу» в розмірі 5% від оціночної вартості об`єкта і становить 898,15 грн. в місяць (в т.ч. ПДВ 164,85 грн.). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати, визначеного на момент укладення договору, на індекс інфляції за поточний місяць року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (пр.).
Орендна плата вноситься безготівково на р/р UA 458201720355159001008056013 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 36541721, одержувач: Департамент міського господарства, не пізніше 15 числа наступного місяця.» (п. 4.5 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020).
Пунктом 4.6 договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен, день прострочення (включаючи день оплати).
Як вказує позивач, відповідачем не виконуються умови договору та станом на дату подання позовної заяви розмір заборгованості ТОВ «Екосервіс-Уж» становить: заборгованість 37 751,06 грн (борг з травня 2023 року до червня 2025 року); інфляційні нарахування -1 407,63 грн; пеня у розмірі - 4 709,97 грн; 3 % річних від суми заборгованості - 473,18 грн (а.с.19-31, 37).
Наведені обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
При ухвалені постанови колегія суддів керувалася таким.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).
Положеннями ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). 
Як зазначалося вище, між сторонами даної справи існували орендні правовідносини на підставі договору №1113/0 від 01.10.2018, до якого в подальшому було укладено додаткові договори, зокрема, додатковою угодою до договору від 20.11.2020 викладено договір №1113/0 у новій редакції. 
Згідно з п.3.1. договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020, договір оренди укладається на строк з 20 вересня 2018 року до 20 вересня 2023 року. 
У відповідності до пункту 5 постанови Кабінету міністрів України від 27 травня 2022 року № 634 (у редакції, що діяла до 29.05.2025) договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
Отже, з врахуванням даного положення, термін договору оренди №1113/0 від 01.10.2018 було продовжено на невизначений строк.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2025 № 614 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634» постановлено внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану”. Установлено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується протягом чотирьох місяців з дати набрання чинності цією постановою, вважаються продовженими до дати, що настає через чотири місяці після дати закінчення строку дії договору, крім договорів оренди, зазначених у пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану”.
Пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 в редакції постанови КМ України №614 від 27.05.2025 викладено в наступній редакції, «договори оренди державного та комунального майна, розташованого на визначених територіях, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації та визначається із урахуванням переліку визначених територій. Договори оренди державного та комунального майна, орендарями за якими є фізичні особи та фізичні особи - підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після введення воєнного стану, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати припинення чи скасування воєнного стану. Договори оренди державного та комунального майна, розташованого в аеропортах та на аеродромах, строк дії яких завершується до відновлення роботи аеропортів та аеродромів, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати відновлення роботи аеропортів та аеродромів. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та прийняття окремого рішення орендодавця не потребується. Балансоутримувач може відмовитися від продовження договору оренди, встановленого цим пунктом, за наявності підстав, визначених статтею 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, про що балансоутримувач повідомляє орендарю та орендодавцю не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди. Відмова балансоутримувача від продовження договору оренди здійснюється за погодженням із уповноваженим органом управління в разі, коли відповідно до законодавства, статуту або положення балансоутримувача уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, має надавати згоду на розпорядження майном балансоутримувача».
Отже, з врахуванням наведеного, у зв`язку з набранням чинності 29.05.2025 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2025 року № 614 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 р. № 634» установлено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується протягом чотирьох місяців, вважаються продовженими до дати, що настає через чотири місяці після дати закінчення строку дії договору. 
Таким чином, усі договори оренди, термін дії яких закінчився 29.05.2025, продовжуються відповідно до норм Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» і договори оренди, які були продовжені до кінця військового стану, враховуючи внесені зміни до Постанови, припиняють свою дію 29.09.2025.
Отже, з врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що необґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що договір продовжив свою дію лише до 29.05.2025.
Обставинами справи підтверджено факт передачі позивачем в оренду та прийняття відповідачем та користування об`єктом оренди за договором №1112/0 із відповідними змінами до нього. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано заборгованість за оренду приміщення по договору в сумі 37 751,06 грн з травня 2023 року до червня 2025 року (включно) під час чинності договору оренди, то відповідно, вимоги позивача в цій частині в повній мірі є обґрунтованими.
Відповідно, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні заборгованості за період з 29.05.2025 до 01.07.2025 в сумі 1730,17 грн є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, відтак, підлягає скасуванню в цій частині та задоволенні позовних вимог. 
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з п.4.6. договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2020 орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі стягується в бюджет відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України із суми заборгованості за кожен, день прострочення (включаючи день оплати).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з врахуванням підставності задоволення позову в частині 1730,17 грн відповідно і обґрунтованими є сума пені в розмірі 85,66 грн та 4,14 грн 3% річних в задоволенні яких відмовлено судом. 
Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи усе вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2025 у справі № 907/802/25 в частині відмови в задоволенні позову в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на те, що суд задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
ухвалив:
1. Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 13.11.2025 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2025 у справі № 907/802/25 в частині відмови у позові скасувати, в цій частині прийняти нове рішення. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Уж» (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, село Оноківці, вул. Проектна, будинок 3, квартира 13, код ЄДРПОУ 42370840) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3, код ЄДРПОУ – 36541721) - 1730,17 грн. заборгованості, 85,66 грн - пені, 4,14 грн -3% річних та 124,29 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Уж» (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, село Оноківці, вул. Проектна, будинок 3, квартира 13, код ЄДРПОУ 42370840) на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3, код ЄДРПОУ – 36541721) - 3633,60 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
5. Місцевому господарському суду видати відповідні накази. 
6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України. 
7. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук 

Судді О.В. Зварич

О.С. Скрипчук