справа № 758/7426/24
провадження № 22-ц/824/1582/2026
головуючий у суді І інстанції Ковбасюк О.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суду, зазначивши, що 26 лютого 2024 року об 11 год. 40 хв. в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Соборна, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля. 
Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2024 року у справі №348/444/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку експерта №55-24 від 20 березня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого відповідачем позивачу, складає 389 842,44 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то АТ «СГ «ТАС» має виплатити позивачу 160 000 грн, в якості часткового відшкодування, завданої відповідачем, матеріальної шкоди, а тому сума коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 229 842,44 грн з вирахуванням суми, яка має бути виплачена страховою. Крім цього, позивач зазначав, що в результаті неправомірних дій з боку відповідача, він зазнав важких моральних страждань через тривалість та глибину ситуації, а тому, з урахуванням об`єму та тяжкості перенесених ним страждань, вважав за необхідне стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. З огляду на наведене позивач просив стягнути вказану суму відшкодування з відповідача на його користь, а також моральну шкоду та стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Пудлінська Лариса Іванівна звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач скористався наданим йому правом та пред`явив виключно до відповідача, ОСОБА_2 , позовних вимог про стягнення відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка складає різницю між визначеною Висновком експерта №55-24 експертного товарно-транспортного дослідження від 20 березня 2024 року загальною сумою завданої матеріальної шкоди (яка складає 389 842, 44 грн та сумою можливого страхового відшкодування в 160 000 грн.
Звертає увагу, що страхове відшкодування страховиком відповідача, AT «СГ «ТАС» (приватне), сплачено позивачу, ОСОБА_1 , 8 квітня 2024 року та в разі розгляду справи в режимі відеоконференції і виникненні у суду питання про фактичну сплату страхового відшкодування - ця інформація могла б бути доведена до відома суду з наданням відповідних доказів (хоча - сторона позивача (апелянта по справі) наполягає на тому, що фактична сплата страховиком відповідача, AT «СГ «ТАС» (приватне), позивачу, ОСОБА_1 , страхового відшкодування - не має значення для розгляду даної справи судом).
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пудлінська Лариса Іванівна просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, що підтверджується рекомендованим повідомленням.
Клопотань про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справ, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
26 лютого 2024 року об 11 год. 40 хв. в м. Надвірна Івано-Франківської області по вул. Соборна, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень належного позивачу автомобіля, чим завдано матеріальної шкоди.
Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Обставини вчинення ДТП та вина відповідача ОСОБА_2 у її вчиненні підтверджуються постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2024 року у справі №348/444/24, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.
Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 22 квітня 2024 року.
Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є підтвердженою, вказані обставини не підлягають доказуванню.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 219080169 від 25 січня 2024 року відповідальність власника автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС».
Відповідно до висновку експерта №55-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 від 20 березня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого відповідачем позивачу, складає 389 842,44 грн.
В матеріалах справи міститься лист заступника Голови правління АТ «СГ «ТАС» Юрія Бажана на ім`я позивача ОСОБА_1 , в якому йдеться про те, що страховою групою розглянуто надані позивачем документи стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26 лютого 2024 року за участю автомобіля позивача «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля відповідача ОСОБА_2 «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , та в результаті прийнято рішення про страхове відшкодування ОСОБА_1 , відповідно до його заяви, в розмірі 160 000 грн, яка буде перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування.
В обґрунтування своїх вимог позивач, з урахуванням вказаного вище листа АТ «СГ «ТАС», вважав, що оскільки страхова група має (в майбутньому) перерахувати на його реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, суму страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн, то з вирахуванням цієї суми з відповідача підлягає до стягнення 229 842,44 грн (389 842,44 грн - 160 000 грн).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Згідно із ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 виклав правовий висновок, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20 зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Унаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Також Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Як вказував позивач при зверненні до суду із позовом, що у нього немає претензій до страхової відповідача, оскільки в листі страхова АТ «СГ «ТАС» повідомила позивача, що страхове відшкодування ОСОБА_1 , відповідно до його заяви, буде виплачено в розмірі 160 000 грн та перераховане на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем до позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог, не надано будь-яких фінансових документів на підтвердження отримання страхової виплати від АТ «СГ «ТАС» в розмірі 160 000 грн.
Крім того, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, стороною позивача було надано в якості доказів скрін оплати страховою страхового відшкодування в межах ліміту у розмірі 159 950 грн (а.с.125).
На переконання колегії суддів, за відсутності у позивача претензій до страхової, у суду першої інстанції були відсутні підстави вимагати у позивача докази на підтвердження отримання страхової виплати від АТ «СГ «ТАС» в розмірі 160 000 грн.
Як вбачається із положень Закону «Про ОСЦПВ» у 2024 році ліміт відповідальності за полісами ОСЦПВ (автоцивілка) в Україні становить: 160 000 грн.
Тому за будь-яких обставин розмір відповідальності страхової не міг перевищувати розміру 160 000 грн.
Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо розміру шкоди, який підтверджений наданим позивачем Висновком експерта №55-24 експертного товарно-транспортного дослідження від 20 березня 2024 року. Також не спростовано обставин, щодо наявності підстав для відшкодування страхової суми більшої ніж 160 000 грн.
Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду позивач вказував, що вартість матеріального збитку, завданого відповідачем ОСОБА_2 позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 26 лютого 2024 року об 11 год. 40 хв. на вулиці Соборна, в м. Надвірна, Івано-Франківської області, згідно Висновку експерта №55-24 експертного товарно-транспортного дослідження від 20 березня 2024 року складає 389 842,44 грн.
З урахуванням того, що у позивача були відсутні претензії до страхової, яка виплатила страхове відшкодування у межах суми ліміту, позивач скористався наданим йому правом та пред`явив позов виключно до відповідача про стягнення з нього різниці (у розмірі 229 842,44 грн) між визначеною Висновком експерта №55-24 експертного товарно-транспортного дослідження від 20 березня 2024 року загальною сумою завданої матеріальної шкоди (яка складає 389 842,44 грн) та сумою можливого страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн.
Наведені обставини свідчать про те, що отримана позивачем страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування матеріальної шкоди, що відповідно до чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду є правової підставою для стягнення такої різниці на користь потерпілого із заподіювача шкоди.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що у даному випадку наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 229 842,44 грн, що складає різницею між фактичним розміром заподіяної йому з вини відповідача майнової шкоди і розміром отриманої позивачем страхової виплати 160 000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн позивач вказував, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у сильному емоційному потрясінні, порушенні нормального життєвого укладу, що негативним чином відобразилося на його емоційному стані, отриманому внаслідок пошкодження автомобіля та приведення автомобіля у такий стан, що потребує ремонту. 
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункти 1-3).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (див. правовий виснвок Верховного Суду у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 754/6422/21 (провадження № 61-10784св22)).
Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль, у зв`язку з цим він витратив час і ресурси на ремонт і судові процеси, внаслідок чого він зазнав фізичних страждань і душевних переживань, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідача, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
На переконання колегії суддів такий розмір відповідатиме обсягу та глибині завданих позивачу моральних страждань та розрахований, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 229 842,44 грн та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
У суді першої інстанції заявлено позов на загальну суму 279 842,44 грн, із яких задоволенню підлягають 234 842,44 грн, що складає 83,92 % від суми позовних вимог.
При зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 798,42 грн, а при зверненні до апеляційного суду підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4 197,63 грн, що в загальному становить 6 996,05 грн.
В той же час, як вбачається із матеріалів справи, апелянт звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_4 від 8 квітня 2024 року.
Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5 871,09 грн (6 996,05*83,92% /100%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП у розмірі 229 842 (двісті двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) грн 44 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
В решті вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий) в дохід держави судовий збір в розмірі 5 871 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят одну) грн 09 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 28 січня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба