ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 500/3215/25
адміністративне провадження № К/990/37806/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року (головуючий суддя Дерех Н.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року (головуючий суддя Гудим Л.Я., судді - Качмар В.Я., Онишкевич Т.В.) у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,
У С Т А Н О В И В:
28 травня 2025 року о 12 годині 48 хвилин Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області) звернулося до адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1 ).
В обґрунтування заяви контролюючий орган посилався на те, що Наказом ГУ ДПС у Тернопільській області від 16 травня 2025 року №292 «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 28 вересня 2021 року №685» доповнено додаток до наказу ГУ ДПС у Тернопільській області від 28 вересня 2021 року №685 переліком платників податків (в тому числі боржник ОСОБА_1 ) і призначено їм податкового керуючого головного державного інспектора Чортківського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Тернопільській області О. Шевчук.
19 травня 2025 року ГУ ДПС у Тернопільській області винесено податкову вимогу №0002709-1306-1900 про наявність у ОСОБА_1 станом на 15 травня 2025 року податкового боргу у сумі 65467466,90 грн по платежу штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, та прийнято Рішення про опис майна у податкову заставу від 19 травня 2025 року №11175/6/19-00-13-06.
Уповноваженою особою ГУ ДПС у Тернопільській області 19 травня 2025 року, в порядку статті 89 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прийнято рішення №3716/6/33-00-13 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_1 . 
На підставі пункту 91.3 статті 91 ПК України, податковим керуючим О.Шевчук 27 травня 2025 року здійснено виїзд за адресою місцезнаходження ОСОБА_1 з метою опису майна у податкову заставу.
Однак, відповідач відмовив у здійсненні опису майна у податкову заставу та не надав документів необхідних для такого опису про що було складено Акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 27 травня 2025 року №1 о 13 годині 40 хвилин та долучено до цього Акту пояснення ОСОБА_1 . 
З огляду на наведені обставини та на підставі звернення начальника управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Тернопільській області М. Рудницького від 27 травня 2025 року, виконуючою обов`язки начальника ГУ ДПС у Тернопільській області О. Ліщинською прийнято Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 28 травня 2025 року №11890/6/19-00-13-14 та керуючись статтею 94 ПК України, вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ОСОБА_1 .
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року, відмовлено ГУ ДПС у Тернопільській області у відкритті провадження за заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, на підставі пункту 2 частини четвертої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Роз`яснено контролюючому органу, що відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за заявою ГУ ДПС у Тернопільській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ФО-П ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що судом встановлено наявність спору про право, що виключає можливість судового провадження в порядку статті 283 КАС України.
Вказаний висновок судів попередніх інстанцій мотивований тим, що підставами для прийняття уповноваженою особою Рішення від 19 травня 2025 року №11175/6/19-00-13-06 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків та, як наслідок, складання Акта про відмову платника податків від опису майна у податкову заставу від 27 травня 2025 року за №1, слугувала наявність податкового боргу згідно податкового повідомлення рішення від 28 квітня 2025 року № 00056160704 на суму 65467466,90 грн.
Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі №500/3214/25 за позовом ФО-П ФО-П ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 28 квітня 2025 року № 00056160704, яким за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сумі 65467466,90 грн. 
Оскільки у спірній ситуації звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є наслідком вчинення контролюючим органом дій щодо погашення відповідачем податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2025 року №00056160704, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що незгода платника податків із зазначеним рішенням контролюючого органу підтверджує існування спору про право у цих правовідносинах, що в силу приписів пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ГУ ДПС у Тернопільській області подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з метою перевірки доводів скаржника про порушення судами норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не застосовано правового висновку Верховного Суду у тотожних спірних правовідносинах, викладеного у постанові від 23 лютого 2023 року у справі №640/17091/21, а також з тим, що звернення платника податків до адміністративного суду про скасування податкового повідомлення-рішення не є спором про право в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України, а тому не було правових підстав для відмови у прийнятті заяви про застосування адміністративного арешту майна платника платників податків від 28 травня 2025 року.
Скаржник наголошує, що з огляду на частину першу статті 4 КАС України, звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним рішення про опис майна у податкову заставу № 3716/6/33-00-13 від 02 жовтня 2023 року та податкової вимоги № 0000027-1300-3300 від 02 жовтня 2023 року чи про застосування зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків підпадає під поняття публічно-правового спору (пункт 2). Визначення цього терміну не дає підстав для висновку, що «публічно-правовий спір» є тотожним до терміну «спір про право». Отже, подання до суду адміністративного позову про протиправність рішення/дій щодо проведення перевірки або накладення адміністративного арешту не може розглядатись як підстави для відмови у відкритті провадження у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України.
ГУ ДПС у Тернопільській області також у скарзі звертає увагу на те, що платник податків у поясненнях до акту не виявив незгоду з розміром податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов`язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; не заперечував наявність податкового боргу, у зв`язку з яким накладено адміністративний арешт.
Водночас мотивував відмову тим, що його позбавляють права добровільно виконати вимоги контролюючого органу щодо надання переліку ліквідного майна.
На переконання, контролюючого органу оскарження відповідачем податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2025 року №00056160704 у справі №500/3214/25 також не є спором про право в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України. Адже його прийняття не є передумовою виникнення підстав для подання відповідної заяви у цій справі та застосування умовного адміністративного арешту, передбаченого статтею 283 КАС України.
На думку позивача, передумовою подання заяви в порядку статті 283 КАС України є прийняття Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 від 28 травня 2025 року №11890/6/19-00-13-14, прийнятого у зв`язку з відмовою останнього у здійсненні опису майна у податкову заставу та не надання документів необхідних для такого опису.
Враховуючи наведене скаржник вважає, що вжиття заходів стягнення податкового боргу є цілком законним та обґрунтованим.
ФО-П ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом надав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року залишити без змін.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з приписами частини четвертої статті 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно пункту 89.4 статті 89 ПК України, у разі якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
Пунктом 94.1 статті 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Згідно підпункту 94.2.7 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.
Відповідно до пункту 94.3 статті 94 ПК України, арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.
Приписами пункту 2 частини першої статті 283 КАС України встановлено, що провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Приписи вказаної норми є імперативними та зобов`язують суд у разі встановлення факту наявності спору про право відмовляти у прийнятті відповідного подання. Проте, наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено також і після відкриття провадження у справі за відповідним поданням.
Суд зазначає, що КАС України не виокремив конкретних заяв з переліку, який міститься у частині першій статті 283 КАС України, у яких може виникати спір про право, як і не встановив розуміння такого поняття.
Застосовуючи формальний підхід, під «спором про право» у значенні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України, слід розуміти і наявність у особи приватного права заперечень щодо підставності застосування повноважень органом доходів і зборів, які об`єктивуються у законних способах захисту власних прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.
Наявний між платником податків і контролюючим органом спір про право у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України повинен характеризуватися не лише розбіжністю позицій з питань права, а й зовнішнім вираженням таких суперечностей у спосіб, встановлений законодавством. З огляду на викладене такий спір про право слід розглядати в сутнісному (матеріальному) та процедурному (формальному) аспектах.
Так, сутнісний аспект спору про право полягає у наявності незгоди платника податків з рішеннями/діями/бездіяльністю контролюючого органу, які слугували передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, передбачених у статті 283 КАС України. 
Процедурний же аспект відображає використання платником податків будь-якого встановленого законодавством механізму для вираження такого спору або вчинення об`єктивно необхідних дій, спрямованих на усунення передумов звернення із відповідною заявою.
Підсумовуючи наведене необхідно зазначити, що спір про право в контексті статті 283 КАС України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою (передумовою) для виникнення обставин для внесення відповідного подання. При цьому, КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди, як підстави для висновку про існування спору про право. Таким чином, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Адже така незгода має втілюватися у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій на момент звернення до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, за ФО-П ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 65467466,90 грн, що підтверджується податковою вимогою від 19 травня 2025 року №0002709-1306-1900, детальним розрахунком суми податкового боргу до податкової вимоги та інтегрованою карткою платника податків з відповідного податку за 2025 рік.
На виконання вимог статті 59 ПК України, ГУ ДПС у Тернопільській області складено податкову вимогу форми «Ф» від 19 травня 2025 року за №0002709-1306-1900.
В цей же день, уповноваженою особою ГУ ДПС у Тернопільській області прийнято рішення за № 11175/6/19-13-06 про опис майна у податкову заставу.
Отже, підставами для винесення рішення про опис майна, що перебуває у власності платника податків та, як наслідок, складання Акта про відмову платника податків від опису майна у податкову заставу від 27 травня 2025 року за № 1 слугувала наявність податкового боргу згідно податкової вимоги форми «Ф» від 19 травня 2025 року за № 0002709-1306-1900 на суму 65467466,90 грн.
Враховуючи, що предметом спору у справі №500/3214/25 є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків ФО-П ОСОБА_1 та виходячи із системного аналізу положень статті 283 КАС України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у спірних правовідносинах спору про право.
Враховуючи викладені вище обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності між сторонами спору про право, та відповідно, що у відкритті провадження у справі за заявою ГУ ДПС у Тернопільській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ФО-П ОСОБА_1 , необхідно відмовити.
Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що аргументи касаційної скарги про неправильність зроблених судами першої та апеляційної інстанцій висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 КАС України.
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судами норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому колегія суддів касаційної інстанції вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх