РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 572/807/25
Провадження № 22-ц/4815/1434/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и в:
10 лютого 2025 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з заазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24 жовтня 2008 року. Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають троє дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 10000 грн. 

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Покликається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не надає утримання на спільних неповнолітніх дітей. Відповідач не зобов`язаний утримувати хвору матір та сестру і таке утримання не є підставою для відмови у позові. Щодо свого працевлаштування, то вказує, що за місцем проживання відсутній заклад дошкільної освіти, а змоги возити дитину в інший населений пункт не має.

Представник ОСОБА_2 подала відзив, яким заперечує доводи апелянтки та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2008 року між сторонами у Зносицькій сільській раді Сарненського району Рівненської області зареєстрований шлюб, актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 24 жовтня 2008 року.
Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року шлюб між сторонами розірваний.
Від шлюбу сторони мають троє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З довідки №67/03-14/25 Немовицької сільської ради вбачається, що позивачка та її неповнолітні діти проживають по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.
Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років.
Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
За змістом ч.ч. 2,3,4,6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Як правильно встановив суд першої інстанції, на момент подання позову 10.02.2025 року найменша дитина сторін досягла трирічного віку.
Крім того, до матеріалів справи не долучено доказів, які б характеризували стан здоров`я дитини.
Позивачка також не доводила належними та допустимими доказами усіх обставин передбачених статтями 75, 76 СК України, а саме своєї непрацездатності, наявності чи відсутності інвалідності, того, що за час перебування у шлюбі не змогла реалізувати себе у соціально-економічному аспекті, що позбавляє можливості забезпечувати себе.
Відсутні достатні відомості про майновий стан позивачки, отримання/неотримання допомоги по безробіттю.
Водночас, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, заборгованість за відповідачем по сплаті аліментів на утримання трьох дітей сторін відсутня.
Відтак висновок суду про необґрунтованість позовних вимог є правильним, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують. При цьому колегія суддів враховує, що за відсутності доведених підстав для застосування ст.ст. 76, 84 СК України, аналіз судом першої інстанції можливості відповідача надавати утримання не призвів до неправильного вирішення справи по суті.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.