ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 641/3154/25  Провадження 2/636/155/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2026 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого – судді Оболєнської С.А.,
секретаря судового засідання – Романової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття,.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він з відповідачем знаходився в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_3 . 19.04.2023 шлюб між ними розірвано. Згідно наказу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16.01.2023 з нього на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ перебуває на виконанні, заборгованість по аліментам відсутня.
17.02.2024 він уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка наразі перебуває на обліку, у зв`язку із вагітністю та спостерігається на «Д» обліку за станом здоров`я. Отже його сімейний стан змінився. Вагітність дружини потребує значних матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоров`я та народження здорової дитини, які є регулярними і такими, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про зменшення розміру аліментів. Також, вони не мають власного житла та змушені його орендувати, на утримання якого сплачують 5000,00 грн щомісяця. Крім того, він є учасником бойових дій, тривалий час приймає участь у бойових діях, у зв`язку з чим погіршився стан його здоров`я, він має проблеми з опорно-руховим апаратом, спричиненим тривалим носінням бронежилета та військового спорядження, на яке також витрачено певну суму коштів. У зв`язку з вищевикладеним просить зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на утримання доньки.
Ухвалою від 23 червня 2025 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. 
Ухвалою від 13 листопада 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. 
Від представника позивача в судове засідання надійшла заява про підтримання позову та розгляду справи без участі сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач з позовом не згодна, оскільки позивачем не надано обґрунтованих належних доказів на підтвердження викладених в позові обставин, зокрема, щодо зміни матеріального становища, оскільки створення позивачем нової сім`ї не є підставою для зменшення розміру аліментів. З наданих позивачем доказів вбачається, що його матеріальне становище тільки покращилось. Жодних доказів на отримання позивачем якихось серйозних травм чи поранень, у зв`язку з чим він потребує лікування, не надано. Крім того, він, як військовослужбовець та учасник бойових дій, має право на безкоштовне лікування та безкоштовні ліки. Відповідач також орендує житло, оскільки її було зруйновано, і несе на це витрати, хоча її стан наразі погіршився і її доходів не вистачає, щоб самостійно забезпечувати потреби дитини, оскільки в середньому на місяць складає 6349,93 грн. Розмір аліментів, який сплачує позивач, є мінімальним. Крім постійних витрат на одяг, харчування, періодичне лікування, дитина також відвідує дитячий садочок, танцювальний колектив, заняття англійською мовою, розвиваючі заняття тощо, тому тієї суми, що сплачує позивач, недостатньо для забезпечення базових потреб дитини, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.
Від представника відповідача надійшла заява, в якій вона проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити та розглядати справу без участі сторони відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що вони є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої судовим наказом Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16.01.2023 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ знаходиться на виконанні, що підтверджується постановою про відкриття ВП № 71203837 від 07.03.2023 та постановою про звернення стягнення від 27.03.2023.
Позивач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , учасником бойових дій, отримує регулярний дохід, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Відповідач також працює кухарем та отримує заробітну плату, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доходи.
17.02.2024 позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.02.2024.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.07.2025.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, якi стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%.
Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. 
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, в Законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України. 
Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.
Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на зміну свого сімейного становища та збільшення витрат, що пов`язано з укладенням шлюбу, в якому в нього народилася дитина. 
Доводи представника відповідача про те, що зміна сімейного стану у позивача не впливає на його матеріальне становище, суперечать фактичним обставинам справи. Оскільки необхідність утримання ще однієї дитини безумовно свідчить про зміну матеріального становища платника аліментів та погіршення його майнового стану.
При визначенні розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх малолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.
З урахуванням наявності на утриманні позивача ще однієї дитини, необхідним і достатнім розміром аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для забезпечення гармонійного розвитку дитини є 1/6 частина від всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, розмір якої, в свою чергу, враховуючи доходи позивача, буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, обов`язок утримувати дитину покладений на обох батьків.
Посилання представника відповідача на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь відповідача з позивача на утримання їх доньки, оскільки позивачем не доведено погіршення його матеріального стану та неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду і необхідності зменшення їх розміру, - спростовуються вимогами закону та фактичними обставинами справи.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації місця проживання як ВПО: АДРЕСА_3 .
Суддя: С.А. Оболєнська