ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

06 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2437/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Зінкевич Дмитро Сергійович (далі – представник позивача), до Міністерства освіти і науки України (далі – відповідач-1, Міносвіта), Державного підприємства «Інфоресурс» (далі – відповідач-2, ДП «Інфоресурс»), в якому представник позивача просить суд:
- визнати протиправною відмову Міносвіти, викладену у листі від 05 грудня 2025 року № 3/10843-25, в частині зазначення «Ні, порушує» у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, яка видана позивачу 14 серпня 2025 року за № 688067;
- зобов`язати Міносвіти та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти – ДП «Інфоресурс» внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, про відсутність порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної статті 10 Закону України «Про освіту», а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» – вказати: «Так, не порушує».
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він на цей час навчається у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля (21) та здобуває рівень освіти – бакалавр. В Указаному навчальному закладі позивач отримав відносно себе довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО)від 14 серпня 2025 року № 688067, де зазначено, що він дійсно навчається у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля (21) та здобуває рівень освіти – бакалавр, на денній формі навчання за спеціальністю – G 16 Гірництво та нафтогазові технології. Датою початку здобуття освіти є 01 вересня 2025 року, датою завершення здобуття освіти є 30 червня 2028 року. Також, з цієї довідки стало відомо, що в Єдиній державній електронній базі з питань освіти наявна інформація про те, що поточне здобуття освіти позивача у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля (21) порушує послідовність здобуття світи, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» , тому в довідці буквально зазначено – «Ні, порушує».
Позивач вважає, що зазначена інформація, викладена у довідці за даними ЄДЕБО від 14 серпня 2025 року № 688067 в частині порушення ним послідовності здобуття освіти, де зазначено: «Ні, порушує», є некоректною та не відповідає дійсності, оскільки здобуття ним освіти відбувається послідовно та у відповідності до вимог законодавства, зокрема частини другої статті 10 Закону України «Про освіту».
10 листопада 2025 року позивач через свого представника звернувся до Міносвіти та ДП «Інфоресурс» з проханням внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту».
01 грудня 2025 року за № 01/12/25-1 представник позивача звернувся з запитом адвоката до відповідачів з проханням повідомити про результати розгляду заяви від 10 листопада 2025 року.
Листом від 05 грудня 2025 року № 01-15/4718 ДП «Інфоресурс» на запит адвоката від 01 грудня 2025 року за № 01/12/25-1 повідомило, що не отримувало лист від 10 листопада 2025 року.
06 грудня 2025 року за вих. № 06/12/25-1 позивач через свого представника повторно звернувся до Міносвіти та ДП «Інфоресурс» з аналогічною заявою як 10 листопада 2025 року з проханням внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту».
Листом від 05 грудня 2025 року № 3/10843-25 від Міносвіти та ДП «Інфоресурс», а також листом від 15 грудня 2025 року № 01-15/4805 від ДП «Інфоресурс», позивач отримав відмову на свою пропозицію внести зміни до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, де у розділі «На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»» поточний запис «Ні, порушує» виправити на запис «Так, не порушує».
При цьому, позивач вважає необґрунтованим твердження Міносвіти у вищевказаному листі що позивач порушує послідовність здобуття освіти, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Також, позивач вважає необґрунтованим твердження ДП «Інфоресурс`у вищевказаному листі про те, що позивач порушує послідовність здобуття освіти, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» та питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО та її корегування належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності.
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Міносвіти у січні 2026 року подало відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, позивач 17 вересня 2019 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Інституту хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля (м. Рубіжне), відрахований 01 грудня 2020 року за невиконання вимог навчального плану. 11 серпня 2025 року повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля.
Таким чином, ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує».
На підставі вказаного Міносвіти просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу, що клопотання Міносвіти про поновлення строку для подання відзиву у справ судом не розглядається, оскільки строк для подання відзиву на позовну заяву не порушений.
ДП «Інфоресурс» також у січні 2026 року подало відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що власником Електронної бази є держава в особі її держателя – Міносвіти (відповідач-1), який відповідно до покладених на нього завдань вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування Електронної бази, встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення Електронної бази та є володільцем інформації, що міститься в Електронній базі. ДП «Інфоресурс» (відповідач-2), що є адміністратором та технічним адміністратором Електронної бази лише забезпечує функціонування Електронної бази у порядку, визначеному відповідачем-1. Повноваження адміністратора та технічного адміністратора Електронної бази у спірних правовідносинах, передбачені законодавством, не відносяться до владних. Аналіз повноважень відповідача-2 свідчить про те, що у спірних правовідносинах відповідач-2 як адміністратор та технічний адміністратора Електронної бази здійснює лише технічні функції.
Враховуючи зазначене, внесення до Єдиної електронної бази та підтримання в Єдиній електронній базі в повному, актуальному та достовірному стані інформації щодо здобувачів освіти, які навчаються у закладах освіти, не відноситься до компетенції відповідачів. Вчинення зазначених дій відноситься до компетенції суб`єктів освітньої діяльності. Відповідачі не відносяться до суб`єктів освітньої діяльності, не провадять освітню діяльність. Відповідачі ненаділені законодавством повноваженнями стосовно внесення в Єдину електронну базу інформації щодо здобувачів освіти чи внесення змін до інформації про здобувачів освіти, що вже міститься в Єдиній електронній базі. Міносвіти (відповідач-1), як держатель Єдиної електронної бази та як володілець інформації, що міститься в Єдиній електронній базі, також не наділяв відповідача-2 повноваженнями щодо внесення в Єдину електронну базу інформації, стосовно якої виник спір, чи змін до неї.
Таким чином, формування і видача довідок про здобувача освіти за даними Єдиної електронної бази не відноситься до компетенції відповідачів. Вчинення зазначених дій відноситься до компетенції закладів освіти, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.
Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) станом на час розгляду цієї справи є здобувачем освіти у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля; освітній рівень: бакалавр; форма навчання: денна; фінансування: бюджет; структурний підрозділ: факультет інженерії; спеціальність: G16 Гірництво та нафтогазові технології; спеціалізація: інформація відсутня; освітня програма: гірництво; професія(ї): інформація відсутня; дати початку та закінчення навчання: 01 вересня 2025 року – 30 червня 2028 року, що підтверджується випискою з Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо документів про освіту та інформації про навчання особи, довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 14 серпня 2025 року № 688067.
Також в указаній довідці зазначено, що на підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти позивачем порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Позивач має атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 30 червня 2017 року, виданий Відокремленим підрозділом «Рубіжанський політехнічний коледж імені О. Є. Порай – Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка» і диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_3 від 30 червня 2019 року, виданим Відокремленим підрозділом «Рубіжанський політехнічний коледж імені О. Є. Порай – Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка, з 30 вересня 2019 року навчався в Інституті хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля (м. Рубіжне), освітній рівень: бакалавр; форма навчання: денна; фінансування: контракт; структурний підрозділ: інформація відсутня; спеціальність: 101 Екологія; спеціалізація: інформація відсутня; освітня програма: екологія; професія(ї): інформація відсутня; дати початку та закінчення навчання: 30 вересня 2019 року – 30 червня 2022 року, відрахований із ЗО (за невиконання вимог навчального плану) 01 грудня 2020 року.
10 листопада 2025 року позивач через свого представника звернувся до Міносвіти та ДП «Інфоресурс» з проханням внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» вказати: «Так, не порушує».
01 грудня 2025 року за № 01/12/25-1 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідачів з проханням повідомити про результати розгляду заяви від 10 листопада 2025 року.
Листом від 05 грудня 2025 року № 01-15/4718 ДП «Інфоресурс» повідомило, що не отримувало лист представника позивача від 10 листопада 2025 року.
06 грудня 2025 року за вих. № 06/12/25-1 позивач через свого представника повторно звернувся до Міносвіти та ДП «Інфоресурс» з аналогічною заявою від 10 листопада 2025 року з проханням внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», а саме: в розділі «На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» вказати: «Так, не порушує». 
Листом від 05 грудня 2025 року № 3/10843-25 Міносвіти повідомило представника позивача, що pгідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 17 вересня 2019 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Інституту хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля (м. Рубіжне), відрахований 01 грудня 2020 року за невиконання вимог навчального плану. 11 серпня 2025 року повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля. Таким чином, Єдиною державною електронною базою з питань освіти на підставі даних, які в ній містяться, за визначеним алгоритмом автоматично сформовано довідку про здобуття ОСОБА_1 освіти в непослідовному порядку. Саме тому у довідці у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності. З огляду на зазначене, підстави для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки відсутні.
Листом від 15 грудня 2025 року № 01-15/4805 ДП «Інфоресурс» повідомило представника позивача, що внесення до Єдиної електронної бази змін стосовно інформації про особу, на підставі якої визначається порушення чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, відноситься до компетенції суб`єктів освітньої діяльності. 
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
За змістом статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (далі – Закон № 2145-VIII) кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/ освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2145-VIII вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі – Закон № 1556-VII), згідно з визначенням термінів частини першої статті 1 якого (пункти 5, 19) вища освіта – це сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання – це знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.
Частина перша статті 4 цього ж Закону передбачає, що кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.
Здобувачами вищої освіти у розумінні пункту 1 частин другої статті 61 Закону № 1556-VII є студент – це особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.
Рівні та ступені вищої освіти визначає стаття 5 Закону № 1556-VII, частина перша якої встановлює, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/ освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частини друга, четверта статті 5 Закону № 1556-VII).
За змістом частин першої, другої статті 6 Закону № 1556-VII атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Норми частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 7 Закону № 1556-VII містять положення про те, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України та востаннє продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі – підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює та визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-ХІІ).
Відповідно до абзаців першого-другого статті 1 Закону № 3543-ХІІ у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: мобілізаційна підготовка – це комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі – Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок № 560).
Пунктом 62 Порядку № 560 визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII – Так/Ні.
Судом установлено, що станом на момент формування довідки про здобувача освіти від 14 серпня 2025 року № 688067 ОСОБА_1 навчається у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля та здобуває рівень освіти – бакалавр.
Позивач вважає, що такі обставини не свідчать про порушення ним визначеної у законі послідовності здобуття освіти, тоді як відповідач такі доводи заперечує.
З огляду на такі обставини справи та доводи сторін суд зазначає, що нормативне визначення поняття «послідовності поточного здобуття освіти» у законі відсутнє, однак зі змісту норм частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII розуміється, зокрема, що перший (бакалаврський) рівень вищої освіти є вищим за раніше здобутий особою рівень повної загальної середньої освіти й така послідовність здобуття освіти відповідає положенням зазначеної статті.
При цьому закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Судом установлено, що ОСОБА_1 мав атестат про повну загальну середню освіту та диплом молодшого спеціаліста, станом на дату формування довідки про здобувача освіти від 14 серпня 2025 року № 688067 здобував вищу освіту першого (бакалаврського) рівня вищої освіти на денній формі навчання на факультеті інженерії Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля за спеціальністю G16 «гірництво та нафтогазові технології» – освітня програма гірництво.
Позивач раніше не отримував жодного документа про вищу освіту, у тому числі за ступенем вищої освіти – бакалавр.
За таких обставин справи суд вважає, що послідовність здобуття позивачем освіти відповідає положенням частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII, оскільки ОСОБА_1 здобуває перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, який є вищим за раніше здобутий ним рівень повної загальної середньої освіти.
На такий висновок суду не впливають обставини справи стосовно того, що позивач раніше вже навчався у вищому навчальному закладі за рівнем вищої освіти «бакалавр» й був з нього відрахований, оскільки передбаченого законом документа про вищу освіту ОСОБА_1 не отримував, а отже не вважається таким, що здобув вищу освіту ступеня бакалавр й, відповідно, продовжуючи навчатись в іншому вищому навчальному закладі за рівнем освіти бакалавр, здобуває освіту того ж рівня, що раніше вже була здобута.
Отже, оскільки позивач не завершив навчання за рівнем вищої освіти «бакалавр» з набутої спеціальності та освітньої програми, його повторне зарахування на навчання за цим же освітньо-кваліфікаційним рівнем не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону № 2145-VIII.
Щодо питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО, суд зазначає, що в абзаці четвертому пункту 2 розділу I Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2018 року за № 1132/32584 (далі – Положення № 620), наведений перелік уповноважених суб`єктів, а саме: розпорядник ЄДЕБО, технічний адміністратор ЄДЕБО, державні органи, органи управління у сфері освіти, Державна служба якості освіти України, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Український центр оцінювання якості освіти, суб`єкти освітньої діяльності, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, інші особи, яким надається доступ до ЄДЕБО або окремих її складових у порядку та обсягах, визначених законодавством.
Власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міносвіта, технічним адміністратором - ДП «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО. Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО (пункт 5 розділу I Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти).
Згідно зі змістом приписів підпункту 5 пункту 2 розділу ІІ Положення № 620 ЄДЕБО функціонує з метою забезпечення, зокрема, формування, реєстрації та обліку інформації для видачі суб`єктами освітньої діяльності документів у сферах, у тому числі вищої освіти.
Уповноважений суб`єкт має доступ до інформації, внесеної або сформованої ним в ЄДЕБО, а також до інформації, доступ до якої передбачений відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО, що передбачено пунктом 12 розділу III цього Положення.
Відповідно до норм, що містяться у підпунктах 1, 3 та 6 пункту 1 розділу IV Положення № 620 розпорядник ЄДЕБО як уповноважений суб`єкт виконує, зокрема, такі основні функції: вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, відповідно до пункту 8 розділу IV Положення № 620 уповноважені: вносити до ЄДЕБО та підтримувати в повному, актуальному та достовірному стані інформацію за переліком, визначеним у відповідних пунктах Положення; підтверджувати зазначену в ЄДЕБО інформацію про себе один раз на рік, якщо інше не визначено розпорядником ЄДЕБО; здійснювати в ЄДЕБО інші дії у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
З огляду на вказані норми Положення № 620 суд дійшов висновку, що формування інформації з ЄДЕБО для видання документів у сферах, зокрема, вищої освіти здійснюється автоматизовано з використанням програмного забезпечення, вимоги до якого встановлює Міносвіти як розпорядник зазначеної системи, який також є володільцем вказаної інформації та має повний доступ до неї як уповноважений суб`єкт.
При цьому, за змістом пункту 2 розділу IV Положення про ЄДЕБО забезпечення функціонування ЄДЕБО здійснюється технічним адміністратором системи в порядку, визначеному Міносвіти як розпорядником ЄДЕБО, у тому числі й стосовно здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів й алгоритмів його функціонування.
Це означає, що заклад освіти, в якому станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин навчався позивач, в силу своїх повноважень в ЄДЕБО, не має технічної можливості для формування та видання позивачу довідки з іншим, аніж у спірних відносинах змістом відомостей щодо поточного здобуття освіти, порушення або непорушення послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, оскільки такий документ формується автоматично з використанням засобів програмного забезпечення, вимоги до якого визначає Міносвіта.
Саме дії щодо формування довідки з ЄДЕБО й оскаржує позивач у справі, що розглядається.
Суд враховує, що хоча формування довідки з ЄДЕБО й здійснюється автоматично у цій системі, однак порядок вчинення таких дій визначається безпосередньо МОН України шляхом забезпечення функціонування ЄДЕБО і встановлення вимог до апаратного та програмного забезпечення вказаної системи.
Тобто формування довідки про здобувача освіти є результатом виконання вказаним Міністерством закріплених за ним у законі повноважень. Це ж Міністерство є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства.
На підставі аналізу вищевказаного нормативного регулювання суд вважає, що саме Міносвіти має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, натомість навчальний заклад, в якому навчається позивач, виконує лише технічну функцію, оскільки довідка формується автоматично на підставі даних ЄДЕБО, отже позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24 і від 12 листопада 2025 року у справі № 620/16629/24.
У статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).
У межах спірних правовідносин способом судового захисту порушеного права є: 
- визнання протиправними дій Міносвіти щодо формування довідки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти, яка видана позивачу, із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Ні, порушує»;
- зобов`язання Міносвіти сформувати нову довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти позивачу із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Так, не порушує».
Отже, обраний позивачем спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.
У спірних правовідносинах судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем 2 - ДП «Інфоресурс», оскільки він є лише технічний адміністратор.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність бездіяльності та дій відповідачів, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
З огляду на вказане, виходячи з системного аналізу встановлених обставин справи та вимог законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1937,92 грн.
За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (частина третя статті 139 КАС України).
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та спір виник внаслідок неправильних дій Міносвіти, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства освіти і науки України (ідентифікаційний код 38621185, місцезнаходження: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135), Державного підприємства «Інфоресурс» (ідентифікаційний код 37533381, місцезнаходження: вул. Олександра Довженка, 3, м. Київ, 03057) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо формування довідки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти, яка видана ОСОБА_1 , із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Ні, порушує».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України сформувати нову довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти Улибіну Ігорю Геннадійовичу із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: «Так, не порушує».
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	С.В. Кисіль