К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року                                                                 місто Київ
 
справа № 753/12518/25                                   
апеляційне провадження № 22-ц/824/15492/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Комаревцевої Л.В. від 9 липня 2025 року у справі за позовом державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами "Апарату Верховної Ради України" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_1", про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2025 року державне підприємство "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" (далі - ДП "УЖБ" УСА ВРУ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
 
Позов мотивовано тим, що розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України № 100 від 31 грудня 2015 року з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача, державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" передано, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний будинок перебуває на утриманні та обслуговуванні позивача. ОСОБА_1 є користувачем квартири АДРЕСА_2 , оскільки зареєстрована та проживає у даній квартирі.   
 
ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання по своєчасному внесенню в повному обсязі плати за комунальні послуги, тому утворилась заборгованість, яка з урахуванням штрафних санкцій, за період з 1 лютого 2024 року до 1 червня 2025 року становить 10 812 грн 65 коп., з яких: 8 989 грн 14 коп. - сума боргу; 1 464 грн 37 коп. - інфляційні втрати; 359 грн 14 коп. - 3% річних.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 812 грн 65 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 9 липня 2025 року позов державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка з урахуванням штрафних санкцій, станом на травень 2025 року становить 10 812 грн 65 коп., судовий збір в розмірі                        3 028 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності у відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.  
 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, що унеможливило подання відзиву на позовну заяву.
 
Вказує, що жодних договірних відносин у відповідача з позивачем немає та ніколи не було. Договір про обслуговування між сторонами не укладався.
 
Суд в оскаржуваному рішенні посилається на те, що підставою нарахування коштів за житлово-комунальні послуги є розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України № 100 від 31 грудня 2015 року, згідно якого з балансу ДП "УЖБ" УС ВРУ" на баланс позивача передано будинок по АДРЕСА_1 . Поруч з цим акту прийому-передачі позивачем не надано, як і не надано повного тексту статуту, з якого можна встановити дійсне коло прав та обов'язків підприємства, предмет його діяльності та інше. На думку скаржника, ДП "УЖБ" УСА ВРУ" є неналежним позивачем у даній справі.
 
Наголошує, що власником будинку є Верховна Рада України, Постановою Верховної Ради України надавалося житло депутатам, тому розпоряджатися житловими будинками може тільки Верховна Рада України, а відтак і передаватися на баланс іншого підприємства житлові будинки можуть лише за Постановою Верховної Ради України. Також створюватися підприємства можуть тільки Верховною Радою України, а не структурним підрозділом. 
 
Зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є неправомірними та не відповідають дійсності, оскільки вказана в таких розрахунках житлова площа квартири відрізняється від реальної житлової площі. Позивачем не надано суду затвердженого та підписаного розрахунку тарифу, з якого вбачалася б калькуляція платежу в розмірі 608 грн                52 коп., а долучена до позовної заяви калькуляція не є належним доказом, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, як то підпис та печатка.
 
Також зазначає, що у будинку АДРЕСА_1 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_1". Співвласниками самостійно вирішуються питання по утриманню будинку і згідно протоколу установчих зборів, будинок взято на самоуправління.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ДП "УЖБ" УСА ВРУ" та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_1" відзиви на апеляційну скаргу не подали.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
ДП "УЖБ" УСА ВРУ" в судове засідання свого представника не направило, однак подало клопотання про розгляд справи без участі його представника.
 
ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_1", про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, в судове засідання свого представника не направило. Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АДРЕСА_1" - ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на зміну голови ОСББ та неможливістю у зв'язку з цим надати докази та обґрунтовані пояснення.
 
З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність представника ОСББ "АДРЕСА_1".
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що  Державне підприємство "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України, що входить до складу майнового комплексу, який забезпечує діяльність Верховної Ради України.
 
Розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України № 100 від 31 грудня 2015 року з балансу Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України на баланс позивача - державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної ради України", було передано, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .
 
На підставі Постанови Верховної Ради України від 14 червня 1999 року № 729-ХIV, Розпорядження Голови Верховної Ради України від 24 грудня 1999 року № 1017 ОСОБА_3 видано ордер на жиле приміщення № 52 з родиною із чотирьох чоловік, в тому числі              ОСОБА_1 (відповідач у справі), а саме на право зайняття житлового приміщення - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Згідно довідки від 2 червня 2025 року про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 ,  адреса: АДРЕСА_3 , неналежним чином виконувала свої зобов`язання з оплати послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за період з березня 2024 року по травень 2025 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 8 989 грн 14 коп.
 
Згідно розрахунку, здійсненого позивачем, загальна сума заборгованості становить                10 812 грн 65 коп., з яких: 8 989 грн 14 коп. - сума основного боргу; 1 464 грн 37 коп. - інфляційне збільшення; 359 грн 14 коп. -3% річних.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги"(далі - Закон).
 
Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
 
Відповідно до статті 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
 
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону, споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об'єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
 
Хоча у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
 
Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі               № 750/12850/16-ц.
 
Дана правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від                 7 липня 2020 року в справі № 712/8916/17.
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
 
Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
У відповідності до вимог статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про розгляд справи та цим позбавив права на подання відзиву на позовну заяву. Перевіряючи вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
 
Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами "Апарату Верховної Ради України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
 
Установлено строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву разом з відповідними доказами з підтвердженням направлення позивачу копії відзиву та доданих до нього документів, не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Копію вказаної ухвали разом з копією позовної заяви направлено судом першої інстанції на адресу відповідача 24 червня 2025 року (а.с. 90-92).
 
При перевірці номеру повідомлення про вручення поштового відправлення засобами трекінгу на сайті Укрпошта установлено, що поштовий конверт, відправлений на адресу ОСОБА_1 повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній", що, згідно пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, свідчить про її належне повідомлення Дане поштове відправлення повернулося на адресу суду 8 липня 2025 року (а.с. 91).
 
Разом з тим, ураховуючи дату повернення на адресу суду копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, які надсилалися відповідачу, то строк на подання відзиву, встановлений судом першої інстанції, спливає 23 липня 2025 року.
 
Отже, суд першої інстанції, розглянувши справу по суті 9 липня 2025 року, порушив право відповідача на подання відзиву на позовну заяву з відповідними доказами та висловлення своєї позиції у справі.
 
Усуваючи допущені судом першої інстанції вказані порушення норм процесуального права, колегія суддів ураховує наступне.
 
Заперечуючи проти позовних вимог, скаржник посилався на те, що 18 серпня 2021 року на підставі  рішення загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 було створено ОСББ "АДРЕСА_1", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як вказує відповідач, саме ОСББ "АДРЕСА_1" надає послуги з  обслуговування багатоквартирного будинку.
 
На обґрунтування своєї позиції, відповідач надав лист ОСББ "АДРЕСА_1"від                     11 листопада 2024 року за вих. № 03 про те, що загальними зборами ОСББ "АДРЕСА_1" рішення про надання повноважень для ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" щодо обслуговування чи управління спільним майном будинку, в тому числі, на укладення правочинів, не приймалось; договір на управління будинком з ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" та ОСББ "АДРЕСА_1" не укладався.
 
Також скаржником на обґрунтування своєї позиції надано відповідь ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" № 15-1/27-419 від 22 жовтня 2021 року про те, що рішення про передачу та списання будинку АДРЕСА_1 погоджується з уповноваженим органом і перебуває на розгляді; станом на 22 жовтня 2021 року заборгованість мешканців будинку за послуги з управління багатоквартирним будинком перед ДП становить 179 952 грн 51 коп.; акт, складений головою та членами правління ОСББ "АДРЕСА_1" від 19 серпня 2021 року про не надання               ДП "УЖБ" УСА ВРУ" послуг з утримання будинку на АДРЕСА_1 , споруд та прибудинкових територій.
 
Надаючи оцінку вказаним документам, колегія судить доходить висновку, що між                     ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" та ОСББ "АДРЕСА_1" не досягнуто згоди щодо передачі документації на цей будинок створеному ОСББ "АДРЕСА_1". Однак, питання правовідносин, які склались між  ОСББ "АДРЕСА_1" та позивачем виходять за межі предмету доказування у даному спорі, а тому посилання скаржника на те, що позивач до теперішнього часу не передав необхідну технічну документацію  на будинок по АДРЕСА_1 не приймаються колегією суддів до уваги.
 
До того ж, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме           ОСББ "АДРЕСА_1" у заявлений позивачем період надавало послуги з утримання будинку                      АДРЕСА_1 . Копія акту РН-0000063 від 30 липня 2024 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) про виконання капітального ремонту вантажного ліфта за адресою: АДРЕСА_1   не може підтверджувати вказані обставини, оскільки вказаний акт підписаний не від імені ОСББ "АДРЕСА_1", а від фізичної особи ОСОБА_4 .
 
Водночас, матеріалами підтверджується і відповідачем не спростовано, що                    ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" був у спірний період балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1 та забезпечував надання послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, а тому сам по собі факт створення ОСББ "АДРЕСА_1" за відсутності належних доказів надання цим ОСББ послуг з утримання будинку та прибудинкової території не може бути підставою для відмови у позові попередньому балансоутримувачу будинку.
 
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення вимог закону при створенні ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України", як юридичної особи публічного права, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази скасування державної реєстрації ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України", як юридичної особи.
 
Більш того, при вирішенні даного спору про стягнення заборгованості суд не вправі надавати оцінку правомірності створення та державної реєстрації ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України", як юридичної особи, оскільки дане питання не входить до предмета доказування у даній справі.
 
Посилання скаржника на відсутність акту-прийому передачі будинку АДРЕСА_1 на баланс позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України № 100 від                           31 грудня 2015 року, згідно якого на баланс державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" передано, зокрема, будинок по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до положень Статуту ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України", останнє засноване на державній власності та належить до сфери управління Апарату Верховної Ради України. В Статуті визначено, що основною метою діяльності підприємства є, зокрема, обслуговування та утримання в належному технічному стані багатоквартирних будинків та гуртожитків Верховної Ради України, іншого житлового та нежитлового фонду, об'єктів соціального призначення, забезпечення надання житлово-комунальних послуг та отримання прибутку від провадження господарської діяльності.
 
Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про неукладеність з ДП "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України" договору на надання житлово-комунальних послуг, оскільки сама по собі відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє від виконання обов'язку по оплаті наданих послуг.
 
Колегія суддів відхиляє та вважає необґрунтованими доводи скаржника про неправильне нарахування позивачем заборгованості, оскільки частинами 1-3 статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
 
Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.
 
Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
 
З огляду на викладене,  посилання скаржника на необхідність розрахунку тарифу на послуги з управління будинком, виходячи з розрахунку на 1 кв.м житлової площі, а не загальної площі квартири, є безпідставними та такими, що не узгоджуються із нормами чинного законодавства України.
 
Крім того, колегія суддів зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям, підписаний уповноваженими особами. Відповідачем  вказаний розрахунок заборгованості у встановленому процесуальним законом порядку не спростований ні в частині основної заборгованості, ні в частині нарахування штрафних санкцій, згідно статті 625 ЦК України.
 
Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,                   § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницької районного суду міста Києва від 9 липня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            Судді: