РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/21792/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Осіпова Ганна Вікторівна,
відповідача: представник Степанець Мар`яна Володимирівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 	
до	Головного управління ДПС у Рівненській області 	
 	про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -	
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №015764090116 та №015771090116 від 02.09.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку позивача, за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС від 01.08.2025 (зареєстрований в органі ДПС 11.08.2025 за №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397). Перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та відсутність реєстрації акцизного складу в підсистемі «Відомості про акцизні склади» та СЕАРП. Акт перевірки містить висновки про порушення вимог ч.2 ст.29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України. Внаслідок виявлених порушень податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення №015771090116 від 02.09.2025, яким до платника податків застосовано штрафні санкції в розмірі 1 000 000,00 грн., та №015764090116 від 02.09.2025, яким до платника податків застосовано штрафні санкції в розмірі 400 000,00 грн. Вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зазначає, що з акту перевірки №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 слідує, що висновок про наявність обов`язку зареєструвати акцизний склад в СЕАРП ґрунтується виключно на тому, що позивачем за адресою: АДРЕСА_1 здійснено роздрібну реалізацію дизельного пального в кількості 3л. на загальну суму 156,60 грн. без наявності ліцензії та реєстрації місця зберігання пального в якості акцизного складу. Вказує, що посадовими особами відповідача не наведено в акті перевірки посилань на докази, що підтверджують висновки ревізорів про порушення позивачем ст.29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», та ст.230 ПК України. Наголошує на відсутності доказів про отримання посадовими особами відповідача грошових коштів для здійснення контрольної закупівлі в межах проведеної фактичної перевірки, недоведеності факту відпуску дизельного пального. Водночас стверджує, що ним не оскаржується правомірність проведення фактичної перевірки. Вважає, що оспорювані рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства України та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі фактичної перевірки в ході якої встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявної відповідної ліцензії, а саме: встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а саме: перед початком перевірки було куплено 3л. дизельного палива по ціні 52,20 грн. за 1л. на загальну суму 156,60 грн., а відповідно до базі даних «Ліцензійний реєстр» ДПС України на момент перевірки за адресою: Рівненська область, Вараський район, село Борове, вул. Шкільна, 10А, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним відсутня. Продавцю АЗС було сплачено кошти в сумі 200,00 грн. після чого було видано решту та відпущено дизельне пальне 3л. в прозору ємність (каністра). Розрахунок за пальне проводився в приміщенні магазину за вказаною адресою. Працівниками управління контролю за підакцизними товарами для припинення безліцензійної діяльності і подальшого документування та встановлення особи – продавця, зроблено виклик працівників Національної поліції. Зазначає, що згідно з даними з ІТС «Податковий блок» позивачем подано звіт за формою 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування платника податків» де зазначено, що за адресою: Рівненська область, Вараський район, село Борове, вул. Шкільна, 10А, експлуатується бочка на праві власності від 26.01.2023, проте не зареєстровано акцизного складу в підсистемі «Відомості про акцизні склади» та СЕАРП. Вважає що під час проведення фактичної перевірки позивача доведено факти порушення останнім ч.2 ст.29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» та абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України. Зазначає, що спірні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою суду від 01.12.2025 позовна заява залишалася без руху.
Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 19.01.2026.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з тотожних змісту відзиву доводів та аргументів.
Заслухавши учасників справи, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
На підставі пп.80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, п.80.2 ст.80, керуючись ст. 20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, ст. 72 Закону України від 18.06.2024 року № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) та відповідно до здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС в Рівненській області від 31.07.2025 №1229/17-00-09-00-07, та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС, керівником ГУ ДПС у Рівненській області 31.07.2025 прийнято наказ № 2124-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на перевірку від 31.07.2025 №3730/Ж3/17-00-09-01-11, №3731/Ж3/17-00-09-01-11.
Фактична перевірка проведена посадовими особами контролюючого органу за адресою здійснення позивачем господарської діяльності: АДРЕСА_1 , про що складений акт №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 від 11.08.2025.
Відповідно до акта перевірки, така проводилась у присутності гр. ОСОБА_2 , продавця магазину.
За змістом акту перевірки №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 від 11.08.2025 контролюючим органом встановлено: 1) факт роздрібної торгівлі пальним без наявної відповідної ліцензії, а саме: перед початком перевірки було куплено 3л. дизельного палива по ціні 52,20 грн. за 1л. на загальну суму 156,60 грн., чим порушено ч. 2 ст. 29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»; 2) ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано акцизного складу в підсистемі «Відомості про акцизні склади» та СЕАРП, чим порушено вимоги абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.09.2025:
№015764090116, яким внаслідок порушення позивачем ч.2 ст.29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 400 000,00 грн.;
№015771090116, яким внаслідок порушення позивачем пп.230.1.2. п.230.1 ст.230 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 000 000,00 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із пп.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Приписами пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункт 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України, а фактичні перевірки - Податковим кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст. 80 ПК України).
Відповідно до п.80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
пп.80.2.2 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
пп. 80.2.5 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначені Законом України від 18.06.2024 № 3817-IХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 3817).
Відповідно до ч.1 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону № 3817, встановлено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім встановлених нормою виключень.
Частиною 2 Розділу XII Прикінцеві положення встановлено, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» і Постанова Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», втрачають чинність з 01.01.2025, крім статті 8 Закону, яка діє до дня набрання чинності та введення в дію статті 33 цього Закону.
Положення Закону до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням цього Закону.
Матеріалами справи стверджується, що фактична перевірка господарської одиниці позивача, проведена контролюючим органом після набрання чинності норм вказаного закону, тому у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення Закону № 3817.
Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону № 3817 роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Згідно п. п. 52), 53) ч. 1 ст. 1 Закону № 3817 місце роздрібної торгівлі пальним - об`єкт нерухомого майна або єдиний (цілісний) майновий комплекс, на території якого розташоване технологічне обладнання, призначене для приймання, зберігання та роздрібної торгівлі пальним, який належить суб`єкту господарювання на праві власності або користування; нафтоналивний несамохідний морський/річковий бункерувальник (далі - бункерувальник); спеціалізований транспортний засіб для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом, з якого здійснюється роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів. Місце роздрібної торгівлі пальним вважається місцем зберігання пального, якщо зберігання пального здійснюється за таким місцем роздрібної торгівлі пальним;
надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично.
Відповідальність за порушення ч. 2 ст. 29 Закону № 3817, передбачена п.22 ч. 2 ст. 73 Закону № 3817 відповідно до норми якого, до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Як наведено вище по тексту, за змістом висновків акту перевірки №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 від 11.08.2025 контролюючим органом встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявної відповідної ліцензії, а саме: перед початком перевірки було куплено 3л. дизельного палива по ціні 52,20 грн. за 1л. на загальну суму 156,60 грн., чим порушено ч. 2 ст. 29 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Проте, суд не погоджується із таким висновком акту перевірки, зважаючи на наступне.
Як встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить бочка металева 5-кубова, придбана згідно видаткової накладної №01 від 14.10.2022. 
26.01.2023 суб`єктом господарювання до контролюючого органу направлено повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність форми №20-ОПП, про наявність такої ємності.
10.02.2023 ГУ ДПС у Рівненській області видано позивачу ліцензію на право зберігання пального серії ВК №17060414202300044, строком дії з 13.02.2023 по 13.02.2028, на адресу місця зберігання: Рівненська область, Вараський район, село Борове, вул. Шкільна, 10А.
Отже, станом на 01.08.2025 (день перевірки позивача контролюючим органом), за адресою здійснення господарської діяльності позивача наявна ємність для зберігання пального.
В акті перевірки №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 від 11.08.2025 контролюючий орган вказує про встановлення факту роздрібної торгівлі паливом позивачем, проте в ході розгляду справи відповідач не надав суду належних та достатніх доказів такої діяльності. 
Суд зауважує, що ані акт перевірки, ані матеріали справи не містять інформації щодо обладнання, яке використовується позивачем в ході здійснення роздрібної торгівлі пальним. 
Варто також зауважити, що в акті перевірки зафіксовано, що працівниками управління контролю за підакцизними товарами для припинення безліцензійної діяльності і подальшого документування та встановлення особи – продавця зроблено виклик працівників Національної поліції за номером телефону 102. Після прибуття працівників Національної поліції було встановлено фізичну особу продавця – ОСОБА_2 , та складено на неї протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.161-1. Проте, підтвердження даної інформації суду не надано. 
Також суд звертає увагу, що до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би підтвердив факт контрольної закупки пального відповідачем в ході перевірки, (як стверджує відповідач, позивач реалізував йому 3л дизельного палива про ціні 52,20 грн. на суму 156,60 грн.), прикладом якого може бути фіскальний чек РРО, що є обов`язковим при роздрібній торгівлі, в тому числі і палива відповідно до Закону № 265, чи іншого розрахункового документа на його придбання.
За наведених обставин, висновки акту перевірки про порушення позивачем ч. 2 ст.29 Закону України від 18.06.2024 року № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені належними та достовірними доказами, тому притягнення позивача до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій відповідно до Закону № 3817, є безпідставним. Як наслідок, податкове повідомлення-рішення від 02.09.2025 015764090116 є протиправним та належить до скасування.
Також, за змістом висновків акту перевірки №13681/ж5/17-00-09-01-12/3302220397 від 11.08.2025 контролюючим органом встановлено факт відсутності реєстрації акцизного складу в підсистемі «Відомості про акцизні склади» та СЕАРП, чим порушено вимоги абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.
Згідно з пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Відповідно до п.128-1.2 ст.128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 грн.
З наведеного слідує, що обов`язок з реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП) має платник податку - розпорядник акцизного складу. Невиконання цього обов`язку з вини розпорядника акцизного складу має наслідком притягнення його до відповідальності згідно з п.128-1.2 ст.128-1 ПК України.
Відповідно до пп.212.1.15 п.212.1 ст.212 ПК України платниками акцизного податку є: особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.
За визначенням, наведеним у пп.14.1.224 п.14.1 ст.14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
За змістом пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.
Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
Відповідно до п.«б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Згідно зі ст.1 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
З наведеного вище слідує, що акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним.
Відповідно до акта перевірки, висновки про порушення п.230.1 ст.230 ПК України (щодо непроведення реєстрації позивачем акцизного складу) ґрунтуються на тому, що позивачем здійснювалася роздрібна реалізація пального із застосуванням бочки, про яку суб`єкт господарювання повідомив шляхом подання податковому органу звіту за формою 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування платника податків», в якому зазначено що за адресою: Рівненська обл., Вараський р-н, с. Борове, вул. Шкільна, 10а експлуатується бочка на праві власності від 26.01.2023, ідентифікатор об`єкта оподаткування 9300001.
На думку контролюючого органу, позивач не зареєстрував акцизний склад у СЕAРП розпорядником акцизного складу, чим порушено вимоги абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.
У постанові від 27.03.2024 у справі №280/441/23 Верховний Суд сформував висновок, що пункт «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України містить критерії, що стосуються окремо характеристики приміщення чи території, на якій розташовано ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального, а також самого суб`єкта господарювання в частині обсягів отриманого пального за календарний рік та мети використання такого пального.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом і у постанові від 11.10.2023 у справі № 420/4383/23.
Суд зауважує, що у п. «б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України законодавець зробив виключення, навівши такі критерії, які дозволяють вважати приміщення або територію такими, що не є акцизним складом, а саме: 1) загальна місткість розташованих ємностей на кожній з них для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 куб.м; 2) суб`єкт господарювання (не стосується платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 куб.м (не враховується обсяг пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); 3) суб`єкт господарювання пальне використовує виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.08.2023 у справі № 160/15431/21, від 11.10.2023 у справі № 420/4383/23, від 15.01.2024 у справі № 260/4885/22, від 12.03.2024 у справі №160/8390/22, від 27.03.2024 у справі №280/441/23.
У постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 вказано, що зберігання пального нерозривно пов`язане з наявністю в суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності), залежить саме від наявності в суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню понять «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», незалежно від того, чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу, та/або наявності підстав для реєстрації такого місця, як акцизний склад. Відповідно, у разі, якщо наявне в суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виняток із визначення понять «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального в такому місці.
Із матеріалів справи слідує, що позивачем отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №17060414202300044 від 10.02.2023 та строком дії з 13.02.2023 до 13.02.2028, місце зберігання за адресою: Рівненська обл., Вараський р-н, с. Борове, вул. Шкільна, буд.10А, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального: 5000 л).
Суд зауважує, що при визначенні приміщення або території акцизним складом необхідно враховувати, зокрема, чи здійснює суб`єкт господарювання операції з реалізації пального іншим особам.
На переконання суду, наведені відповідачем обставини щодо здійснення позивачем роздрібної реалізації пального за наявності бочки місткістю 5000л. та діючої ліцензії на право зберігання пального не підтверджені жодними доказами, що дозволяє застосування у спірному випадку п «б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України в частині наявності усіх необхідних критеріїв, які дозволяють вважати приміщення або територію такими, що не є акцизним складом.
Зважаючи на вищевикладене, місце зберігання пального - бочка місткістю 5000л., яка знаходиться за адресою: Рівненська обл., Вараський р-н, с. Борове, вул. Шкільна, буд.10А не є акцизним складом в розумінні п.«б» пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України, а, відтак, у позивача відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Тому, застосування штрафних санкцій до позивача за порушення абз.б пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України є безпідставним та необґрунтованим. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 02.09.2025 №015771090116 є протиправним та належить до скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як зазначає Верховний Суд в постанові від 20.03.2020 року по справі № 826/11054/15, з огляду на вищезазначені положення, саме на податковий орган як суб`єкт владних повноважень покладається обов`язок надати суду достатні докази на обґрунтування зафіксованих в акті перевірки висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких щодо платника прийнято оскаржувані акти індивідуальної дії, які є предметом судового розгляду.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідача не відповідають критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, наведеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в порядку статті 77 КАС України, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на підставі частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 11 200,00 грн, сплачена відповідно до платіжної інструкції від 11.12.2025 №2.442483767.1. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд 
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми "С" № 015764090116 від 02.09.2025 та форми "ПС" № 015771090116 від 02.09.2025.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11200 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166) 
Повний текст рішення складений 26 січня 2026 року
Суддя       Д.П. Зозуля