ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року   Справа № 924/985/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Кужель Є. М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького на рішення Господарського суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року по справі №924/985/25 (суддя Ю.В. Гладюк)
час та місце постановлення рішення: 4 грудня 2025 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; повний текст виготовлено 4 грудня 2025 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького
про стягнення 2835744 грн 84 коп.
за участю представників сторін:
від Позивача - Несторук О.С.;
від Відповідача - Воронкова Ю.С..

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" (надалі - Позивач) звернувсь до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького (надалі –Відповідач) про стягнення 2835744 грн 84 коп. вартості за спожиту електричну енергію. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленої Позивачем електричної енергії, а саме понадлімітне споживання електричної енергії у межах укладених договорів та строку їх дії, що склало 1687943,36 кВт/год. на суму 2 835744 грн 84 коп.. Звертає увагу, що електрична енергія споживається в момент її отримання, а тому не може бути повернутою споживачем постачальнику в натурі, а відтак підлягає відшкодуванню її вартість на підставі частини 2 статті 1213 Цивільного кодексу України.
Рішенням місцевого господарського суду від 4 грудня 2025 року позов задоволено та стягнуто з Відповідача на користь Позивача 2 835 744 грн 84 коп. заборгованості.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що електрична енергія споживається в момент її отримання, а тому не може бути повернута, а також вказано, що Відповідач не вчинив жодних дій по припиненню як споживання електричної енергії так і договорів і у подальшому продовжив споживання електричної енергії на умовах укладених договорів. 
Крім того, місцевий господарський суд виснував, що Відповідач не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, тощо, з чого судом зроблено висновок, що Відповідач не має юридичної можливості виробити або придбати на вільному ринку електричну енергію для повернення її Позивачу, тобто, спожита Відповідачем спірна електрична енергія на суму 2835744 грн 84 коп. не може бути повернутою споживачем постачальнику в натурі, а відтак з позиції суду першої інстанції Відповідач повинен відшкодувати Позивачу її вартість. 
Місцевий господарський суд зазначив, що дослідивши фактичні обставини вбачається, що у даному випадку має місце набуття майна без достатніх правових підстав, незважаючи на наявність укладених Договорів та термін їх дії.
Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 
Суд першої інстанції вказав, що Відповідач оплати електричної енергії в спожитих обсягах не здійснив, доказів сплати 2835744 грн 84 коп. за поставлену електроенергію суду не надав, з огляду на що суд виснував, що позовна вимога підлягає задоволенню.
Щодо клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог, то суд першої інстанції вказав, що на момент виникнення та існування спірних правовідносин, як і на момент звернення Позивача із цим позовом до суду, були чинними пункт 12 та пункт 19 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, констатувавши, що строк позовної давності щодо стягнення суми заборгованості розпочався, продовжився і зупинився під час запровадженого воєнного стану, виснувавши, що позов подано в межах строку позовної давності.

Не погоджуючи з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Скаржник зазначає, що лист АТ “Хмельницькобленерго” № 0101- 458 від 19 березня 2025 року до Відповідача, який на думку Позивача є доказом наявності у Пивавача господарського зобов`язання та наявної заборгованості не є належним доказом такого засвідчення, оскільки зміст вказаного документа, є лише особистим листуванням між двома іншими юридичними особами, до чого Відповідач не має жодного підтвердження. Апелянт зауважує, що вказаний документ не породжує жодних господарських зобов`язань між сторонами спору та відповідно не створює обов`язків, та вважає, що у цьому випадку мала була б бути укладена додаткова угода, яка б збільшувала суму договору. Окрім того, Відповідач вказав, що вказаний документ навіть не підписаний АТ “Хмельницькобленерго”. 
Окрім того, як вказує Відповідач в апеляційній скарзі, Позивачем не долучено до позовної заяви Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3, зазначаючи, що у відповідності до пунктів 1 Договорів, Договір укладається шляхом приєднання згідно із заявою-приєднання, яка є додатком № 1 до договору. Вважає, що без підписання вказаної заяви-приєднання договір є не укладеним, тому надання суду вказаного додатку є необхідним для правильного вирішення спору.
Відповідач також вказав, що ним було заявлено клопотання про надання для огляду в судовому засіданні оригіналів матеріалів справи, про що внесено інформацію в протокол судового засідання, і що судом першої інстанції проігноровано вказане, та в усному порядку під час судового засідання відмовлено у реалізації права Відповідача щодо оригіналів доказів, які надає Позивач, обґрунтовуючи це тим, що суд не бачить необхідності в огляді оригіналів.
Окрім того, Відповідач зазначав, що у нього запитувані для витребування в оригіналі документи відсутні, оскільки вони стосуються 2021 року і відповідно до встановлених строків зберігання були знищені у встановленому порядку.
Апелянт вказав, що фактичні відносини мають договірний характер, а споживання електричної енергії Відповідачем у 2021 році відбувалося саме на підставі укладеного договору, з огляду на що вважає твердження Позивача про «надлишкове» споживання означає лише те, що сторонами слід застосувати передбачений договором порядок врегулювання розрахунків за фактичний обсяг, та що це не може кваліфікуватися як безпідставне збереження майна. 

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
29 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому, Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що в межах терміну дії договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року Позивачем поставлено, а Відповідачем спожито 4796810 кВт*год на суму 8058640 грн 80 коп. та що Відповідачем сплачено 3000000 грн по договору № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 15 січня 2021 року; 1722574 грн 56 коп. по договору № 271/7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 22 червня 2021 року; 500321 грн 40 коп. по договору № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27 липня 2021 року. Наголошує, що понадлімітне споживання електричної енергії (як за кількістю так і за вартістю) у межах укладених договорів та строку їх дії склало 1687943,36 квт/год. на суму 2835744 грн 84 коп.. При цьому Позивач звертає увагу на те, що Відповідач не надає до суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що протягом 2021 року, постачання електроенергії здійснювалося йому не Позивачем.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 5 січня 2026 року в справі №924/985/25 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційних скарг призначено на 21 січня 2026 року об 14:00 год. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14 січня 2026 року заяву представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволеною.

В судовому засіданні від 21 січня 2026 року, яке відбулося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Представник Відповідача зазначив, що лист АТ “Хмельницькобленерго” № 0101- 458 від 19 березня 2025 року до Відповідача, який на думку Позивача є доказом наявності у Відповідача господарського зобов`язання та наявної заборгованості не є належним доказом такого засвідчення, оскільки зміст вказаного документа, є лише особистим листуванням між двома іншими юридичними особами, до чого, з позиції представника, Відповідач не має жодного підтвердження. Наголосив, що вказаний документ не породжує жодних господарських зобов`язань між сторонами спору та відповідно не створює обов`язків. Вважає, що в даному випадку повинна була б бути укладена додаткова угода, яка б збільшувала суму договору. Представник Відповідача вказав, що Позивачем не долучено до позовної заяви Додатків № 1 - 3, хоча у відповідності до пунктів 1 Договорів, Договір укладається шляхом приєднання згідно із заявою-приєднання, яка є додатком № 1 до договору. Важає, що без підписання вказаної заяви-приєднання договір є не укладеним. Окрім того, представник Відповідача зазначав, що у нього запитувані для витребування в оригіналі документи відсутні, оскільки вони стосуються 2021 року і відповідно до встановлених строків зберігання були знищені у встановленому порядку. Представник Відповідача також вказав, що фактичні відносини мають договірний характер, а споживання електричної енергії Відповідачем у 2021 році відбувалося саме на підставі укладеного договору, а тому твердження Позивача про «надлишкове» споживання на його переконання означає лише те, що сторонами слід застосувати передбачений договором порядок врегулювання розрахунків за фактичний обсяг, а тому це не може кваліфікуватися як безпідставне збереження майна. 
В судовому засіданні від 21 січня 2026 року представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та просив рішення Господарського суду Хмельницької області залишити без змін. Позивач вказав, що в межах терміну дії договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року Позивачем поставлено, а Відповідачем спожито 4796810 кВт*год на суму 8058640 грн 80 коп., а також те, що Відповідачем сплачено: 3000000 грн по договору № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 15 січня 2021 року; 1722574 грн 56 коп. по договору № 271/7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 22 червня 2021 року; 500321 грн 40 коп. по договору № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27 липня 2021 року. Представник зауважив, що понадлімітне споживання електричної енергії у межах укладених договорів та строку їх дії склало 1687943,36 квт/год. на суму 2835744 грн 84 коп., та наголосив, що Відповідач не надає до суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що протягом 2021 року, постачання електроенергії здійснювалося йому не Позивачем.
Заслухавши пояснення представників Відповідача, Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, та відзиву на апеляційну скарги, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишитти без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 15 січня 2021 року між Позивачем (постачальником) та Відповідачем (споживачем) укладено договір № 7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (надалі – Договір 1; а.с. 44-46). 
Відповідно до пункту 2.1 Договору 1, Позивач продає електричну енергію Відповідачу для забезпечення потреб електроустановок Відповідача, а Відповідач оплачує Позивачу вартість спожитої (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору 1. 
Як визначено пунктом 3.3 Договору 1, Позивач за цим Договором № 7175 не має права вимагати від Відповідача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 4 до Договору 1.
У відповідності до пункту 3.4 Договору 1, датою початку постачання електричної енергії Відповідачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.
Пунктом 5.1 Договору 1, передбачено, що Відповідач розраховується з Позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 4 до Договору. 
Відповідно до пункту 5.2 Договору 1, спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Позивача. Для одного об`єкта Відповідача (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію.
За пунктом 5.8 Договору 1, розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Розрахунки Відповідача за Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Позивача (далі спецрахунок). 
Згідно з пункту 5.9 Договору 1, Відповідач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором 1 через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Позивача, та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за Договором 1 здійснюється Відповідачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Позивача. Оплата вважається здійсненою після того, як на спец рахунок Позивача надійшла вся сума коштів. Спецтрахунок Позивача зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. 
У відповідності до пункту 6.1 Договору, Відповідач має право отримувати електричну енергію на умовах, визначених у цьому Договорі 1.
Згідно пункту 6.2 Договору 1, Відповідач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов Договору 1 та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами Договору 1.
Відповідно до пункту 7.1 Договору №7175, Позивач має право отримувати від Відповідача оплату за поставлену електричну енергію.
Договір 1 підписаний представниками сторін та скріплений печатками.
У додатку №4 до Договору 1 – Комерційна пропозиція №ЗУП/Комунальна визначено ціну Договору у сумі 3 000 000 грн та обсяг – 1 785 714,29 кВт*год. Початок постачання з 1 січня 2021 року. Початок дії Договору з 1 січня 2021 року. Договір 1 на умовах Комерційної пропозиції № 3УП/Комунальник укладається на строк один календарний місяць та вважається продовженим на кожен наступний календарний місяць, якщо жодна зі Сторін не відмовиться від його пролонгації не пізніше ніж за 21 календарний день до передбачуваної дати припинення (початку розрахункового періоду) в порядку, передбаченому розділом “Інші умови” цієї комерційної пропозиції.
22 червня 2021 року між Позивачем (постачальником) та Відповідачем (споживачем) укладений Договір 2 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (надалі – Договір 2; а.с. 39-41).
На умовах комерційної пропозиції № 1Б/1, яка є додатком 4 до Договору 2, що розміщена на офіційному веб-порталі Позивача за посиланням: ttps://energo.km.ua/page/tarifi-dlja-biznesu, який є публічним Договором 2 приєднання. Згідно умов Договору 2 визначено ціну Договору у сумі 1 722 574 грн 54 коп. та обсяг – 1 025 341,99 кВт*год (вартість одного кіловата електроенергії становить 1,68 грн). Сторони погодили, що Договір набирає чинності з 22 червня 2021 року. Договір 2 на умовах даної Комерційної пропозиції укладається на строк по 31 грудня 2021 року включно.
12 липня 2021 року сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору 2 від 22 червня 2021 року, якою внесено зміни в комерційну пропозицію № 1Б/1 до Договору 2 від 22 червня 2021 року, а саме в частині обсягу та вартості закупівлі згідно фактичних обсягів видатків: обсяг -297810,36 кВт год, вартість – 1722574 грн 54 коп.. Сторони дійшли згоди розірвати Договір від 22 червня 2021 року з 12 липня 2021 року. З дня розірвання договору всі зобов`язання сторін по ньому припиняються. 
27 липня 2021 року між Позивачем (постачальником) та Відповідачем (споживачем) укладений договір №7175 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (надалі – Договір 3; а.с. 48-50). 
У додатку №4 до Договору 3 – Комерційна пропозиція №1Б/1 визначено ціну Договору 3 у сумі 500 321 грн 40 коп. та обсяг – 297 810,36 кВт*год. Договір 3 набирає чинності з 27 липня 2021 року. Договір на умовах даної Комерційної пропозиції укладається на строк по 31 липня 2021 року включно. Сторони керуючись статтею 631 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що умови Договору 3 застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, починаючи з 13 липня 2021 року. 
На виконання умов Договорів 1-3 (з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно) Позивачем поставлено електричну енергію в кількості 4 796 810 кВт*год на суму 8 058 640 грн 80 коп., а саме: січень 2021 року 653 726 кВт*год на суму 1 098 259 грн 68 коп.; лютий 2021 року 274 537 кВт*год на суму 461 222 грн 16 коп.; березень 2021 року 348 375 кВт*год на суму 585 270 грн; квітень 2021 року 461 863 кВт*год на суму 775 929 грн 84 коп.; травень 2021 року 244 286 кВт*год на суму 410 400 грн 48 коп.; червень 2021 року 202 260 кВт*год на суму 339 796 грн 80 коп.; липень 2021 року 327 059 кВт*год на суму 549 459 грн 12 коп.; серпень 2021 року 392 038 кВт*год на суму 658 623 грн 84 коп.; вересень 2021 року 422 485 кВт*год на суму 709 774 грн 80 коп.; жовтень 2021 року 352 142 кВт*год на суму 591 598 грн 56 коп.; листопад 2021 року 526 104 кВт*год на суму 883 854 грн 72 коп.; грудень 2021 року 591 935 кВт*год на суму 994 450 грн 80 коп.. 
Згідно листа АТ “Хмельницькобленерго”, скріплено кваліфікованим електронним цифровим підписом № 0101-458 від 19 березня 2025 року, за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року Відповідачем було використано 4 796 810кВт*год. (а.с. 33-34).
Відповідач частково розрахувався за спожиту електричну енергію, зокрема, в межах дії Договору 1 Відповідачем сплачено:1 000 440 грн згідно платіжної інструкції № 27 від 27 січня 2021 року; 1 002 036 грн згідно платіжної інструкції № 221 від 24 березня 2021 року; 236 544 грн згідно платіжної інструкції № 239 від 29 березня 2021 року; 260 400 грн згідно платіжної інструкції № 255 від 31 березня 2021 року; 400 344 грн згідно платіжної інструкції № 415 від 27 травня 2021 року; 100 236 грн згідно платіжної інструкції № 480 від 25 червня 2021 року, загальна сума оплати 3 000 000 грн; в межах дії Договору 2 Відповідачем сплачено: 1 004 559 грн 36 коп. згідно платіжної інструкції № 481 від 30 червня 2021 року; 718 015 грн 20 коп. згідно платіжної інструкції № 535 від 9 липня 2021 року, загальна сума оплати 1 722 574 грн 56 коп.; в межах дії Договору 3 Відповідачем сплачено: 400 310 грн 40 коп. згідно платіжної інструкції № 800 від 21 вересня 2021 року; 100 011 грн згідно платіжної інструкції № 1069 від 6 грудня 2021 року, загальна сума оплати 500 321 грн 40 коп..
Позивач зазначає, що понадлімітне споживання електричної енергії (як за кількістю так і за вартістю) у межах укладених Договорів 1-3 та строку їх дії склало 1 687 943,36 кВт*год на суму 2 835 744 грн 84 коп.. 
Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №0101-1394 від 15 вересня 2025 року з проханням сплатити борг за спожиту електричну енергію. 
З огляду на несплату Відповідачем вартості спожитої ним електричної енергії, Позивач звернувся з даним позовом до суду, з метою захисту порушеного, на його думку, права. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила) та типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до Правил).
Пунктом 1.1.2 Правил передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.
Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку (пункт 1.2.8 Правил).
Згідно з пункту 3.1.1 Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.
Постачальник надає універсальні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що включають, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі, оператора системи розподілу та постачальника послуг комерційного обліку відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. 
Пунктом 3.1.5 Правил передбачено, що електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах та на сайті Регулятора.
Відповідно до пункту 3.1.8 Правил договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.
За приписами пункту 3.2.1 Правил споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії споживачу має ознайомитись з умовами постачання електричної енергії, правами та обов`язками, обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору. Обрана споживачем комерційна пропозиція є додатком до укладеного відповідним електропостачальником та споживачем договору.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо того, що Позивачем не підтверджено належними доказами суму позовних вимог та поставку електричної енергії в зазначеному обсязі, суд апеляційної інстанції зауважує таке.
З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (постачальником) та Відповідачем (споживачем) укладено Договори 1,2 та 3 щодо постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Із доказів, долучених Позивачем до матеріалів справи вбачається, що у межах терміну дії Договорів 1, 2 та 3 Позивачем (як постачальником універсальних послуг) з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року поставлено, а Відповідачем спожито 4 796 810 кВт*год на суму 8 058 640 грн 80 коп.. 
Зокрема, із довідки АТ “Хмельницькобленерго” (котра заперечується апелянтом в апеляційній скарзі та не визнається Відповідачем) скріпленої кваліфікованим електронним цифровим підписом за № 0101-458 від 19 березня 2025 року вбачається інформація про те, що Відповідачем за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року було використано 4 796 810 кВт*год. (а.с. 33-34). 
Оцінюючи вищевказаний лист з позиції доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції констатує, що до даної довідки долучено: розгорнутий баланс з використання електричної енергії Відповідачем, із розгалуженням помісячного споживання та кількісними показниками електричної енергії (кВт*год) спожитої Відповідачем (а.с. 34); акт звірки показників розрахункових засобів обліку електричної енергії за 2021 рік, який скріплений підписом та відтиском печатки Позивача, а також підписом керівника та головного бухгалтера Відповідача (із рукописним написанням їх прізвища), і такі підписи засвідчені відтиском печатки Відповідача (а.с. 35-37). При цьому, обставина підписання такого акту та скріплення його відтиском печатки не спростовується Відповідачем як в апеляційній скарзі так і в суді апеляційної інстанції під час надання пояснень. Тобто, заперечуючи вищевказаний лист апелянт залишив поза увагою факт того, що його зміст опосередковано підверджується і іншими доказами, що засвідчені повноважними особами самого Відповідача і котрі не спростовані скаржником, а ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції, що в свою чергу вказує на безпідставність доводів апелянта у даній частині.
Колегія суду наголошує, що зважаючи на заперечення таких доказів, колегія суду досліджує їх в комплексі та сукупному зв`язку з іншими доказами по справі, з приводу чого зауважує, що із долученої заяви-приєднання до Договорів, яка підписана та скріплена відтиском печатки Відповідача (а.с. 43) вбачається розгалуження по назвах та адресах площадки, ЕІС-кодів ТКО (точки комерційного обліку) та найменування оператора з яким Відповідач уклав договір розподілу/передачі електричної енергії яким і є АТ “Хмельницькобленерго” (інформацію щодо обсягу спожитої електричної енергії заперечує Відповідач, зазначаючи про не віднесення юридичної особи до правовідносин в даній справі).
При цьому, дослідивши дані, наведені в Заяві-приєднання суд апеляційної інстанції констатує їх повну відповідність по видам ТКО із ЕІС-кодами (точки комерційного обліку), адресам та місцям розташування лічильників із даними зазначеними в довідці АТ “Хмельницькобленерго” від 19 березня 2025 року, а зокрема в акті звірці показів розрахункових засобів обліку за 2021 рік, наданій на запит Позивача. 
В той же час з позиції апеляційного господарського суду, скріплення вищеописаних доказів підписами та відтиском печатки Відповідача засвідчує погодження із змістовним наповненням таких документів. 
Відтак, колегія суду зауважує, що в даних правовідносинах АТ “Хмельницькобленерго” не є сторонньою особою, як помилково вказує апелянт, а є тією особою, з якою Відповідач уклав договір розподілу/передачі електричної енергії (що безпосередньо засвідчено підписом Відповідача в заяві-приєднання) , а тому відомості такої юридичної особи щодо обсягів споживання електричної енергії із розгалуженими показниками по видам ТКО із ЕІС-кодами (точки комерційного обліку) є тією достовірною інформацією, котра засвідчує реалії обсяги споживання Відповідачем електричної енергії за певний період. 
Що ж стосується доводів Відповідача про відсутність додатків до Договорів 1-3, а саме заяв-приєднання, комерційної пропозиції, то колегія суду зауважує, що в даному випадку позов Позивача обгрунтований понадлімітним споживання електричної енергії (як за кількістю так і за вартістю) у межах укладених Договорів 1-3 та строку, тобто споживанням електричної енергії понад обсяги визначені комерційними пропозиціями до Договорів 1-3, на основі даних АТ “Хмельницькобленерго” оператором розподілу/передачі електричної енергії, а тому їх зміст жодним чином не впливає на оцінку підставності та обгрунтованості позову в даній справі.
Крім того, з огляду на те, що спір стосується необлікованої елетроенергії, що спожита поза межами Договорів 1-3 суд апеляційної інстанції цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність витребування у Позивача оригіналів документів, котрі просив витребувати апелянт, адже навіть у випадку їх відсутності на даний час у обох сторін даний факт не зможе змінити оцінку наданих доказів інакше, як то обгрунтовано Позивачем у позовній заяві, а саме, що спірний обсяг на суму 2835744 грн 84 коп. спожито Відповідачем поза межами будь-яких договорів. 
Між тим, до матеріалів даної справи долучено Додаткову угоду № 1 до Договору від 22 червня 2021 року в якій наведені: обсяги та вартість електричної енергії; заява-приєднання до договорів (підписана та скріплена відтиском печатки Відповідача) із видам ТКО із ЕІС-кодами (точки комерційного обліку), адресам та місцям розташування лічильників; комерційні пропозиції до договорів із зазначенням обсягу та вартості електричної енергії (а.с. 47, 51). Адже вищевказаний доказ в сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги щодо відсутності таких документів. 
Окрім того, колегія суду звертає увагу, що у пункті 3.2.13 Правил зазначено, що споживач, обравши комерційну пропозицію, надає електропостачальнику заповнену заяву-приєднання разом із необхідними для укладення відповідного договору документами. Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. 
Відтак в даних правовідносинах, які засвідчують їх виникнення пріоритетне місце займає саме дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка.
При цьому суд апеляційної інстанції при дослідженні довідки про рух коштів між Позивачем та Відповідачем в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року встановив, що Відповідачем сплачено 3000000 грн по Договору 1; 1722574 грн 56 коп. по Договору 2; 500321 грн 40 коп. по Договору 3. 
Відтак з огляду на вищевказане та умови Договорів 1-3, понадлімітне споживання електричної енергії (як за кількістю так і за вартістю) у межах укладених Договорів 1-3 та строку їх дії складає 1687943,36 квт/год. на суму 2835744 грн 84 коп..
У відповідності до абзацу другого пункту 6.1.16 ПРРЕЕ, до припинення дії договору про постачання електричної енергії споживачу, попередній електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії на умовах чинного договору. 
Відповідно до додатку №3 постанови від 26 жовтня 2018 року № 1268 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території" Позивач включений до постачальників універсальних послуг на закріпленій території (Хмельницька область). 
Згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про ринок електричної енергії" господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачам, зберігання енергії, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадяться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії, якщо інше не передбачено цим Законом.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги відносно визначення ціни за поставлену електричну енергію, то колегія суду зауважує, що при визначені ціни поставленої електричної енергії Позивач керувався комерційною пропозицією № 3УП/Комунальна, погоджену сторонами як Додаток № 4 до Договорів 1-3, передбачено наступні умови: ціна - розрахунковим періодом є календарний місяць; розрахунок ціни універсальної послуги за 1 кВт/год здійснюється Позивачем у відповідності до Порядку формування цін на універсальні послуги, затвердженого постановою НКРЕКП від 5 жовтня 2018 року №1177 (вартість одного кіловата електроенергії становить 1,68 грн відповідно до постанови КМУ, на підставі якого і здійснювалося розрахування обліку поставленої електричної енергії).
При зміні Регулятором тарифів/складових ціни на електричну енергію постачальника універсальних послуг, Постачальник застосовує при розрахунках нові тарифи/ціни з дати введення їх в дію Регулятором. 
Інформація щодо розмірів та порядку застосування тарифів/цін постачальника універсальних послуг розміщуються на сайті Регулятора: www.nerc.gov.ua та на сайті Постачальника: https://energo.km.ua. 
Розрахунок вартості електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється шляхом множення обсягу електричної енергії, спожитої в розрахунковому періоді на ціну універсальної послуги за 1 кВт/год відповідного ОСР або ОСП . 
Позивач при визначенні факту та обсягу споживання електричної енергії Відповідачем, керувався даними, які надані йому оператором системи розподілу – АТ "Хмельницькобленерго". Як визначено вище в даній постанові, згідно даних оператора системи розподілу Відповідачем з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року була спожита електрична енергія в загальній кількості 4796810 кВт/ год, про що свідчить лист АТ “Хмельницькобленерго” №4-2167-031202/25 від 27 березня 2025 року та рахунки-фактури за січень-грудень 2021 року.
Відповідно до підпункту 1.29 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" - комерційний облік електричної енергії – це сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку. 
У відповідності до пункту 15 підпункту 1.2.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, дані комерційного обліку електричної енергії (дані комерційного обліку) - дані, отримані на основі вимірювання або розрахунковим шляхом під час здійснення комерційного обліку електричної енергії, а також дані про стан засобів комерційного обліку, що використовуються для здійснення розрахунків та проведення аналізу на ринку електричної енергії. Згідно реєстру ліцензіатів, який оприлюднений на веб-сайті Регулятора: https://www.nerc.gov.ua/reyestri-nkrekp/licenzijnij-reyestr-nkrekp) під номером 1270 АТ "Хмельницькобленерго" являється оператором системи розподілу на території Хмельницької області. 
Відповідно до підпункту 2.1.7 Кодексу комерційного обліку - Основні ролі, які виконуються АТ “Хмельницькобленерго” при забезпеченні комерційного обліку електричної енергії, та пов`язані з ними процеси вказані в цьому пункті, зокрема: - установлення, налаштування (зокрема параметризація), заміна, розвиток, введення та виведення з експлуатації, а також технічна підтримка та обслуговування ЗКО, їх програмного та апаратного забезпечення; - зчитування результатів вимірювань (первинних даних комерційного обліку) та даних про стан ЗКО, контроль якості зчитування, формування первинних даних комерційного обліку та їх передача ОДКО. 
Відповідно до пункту 1.8 статті 46 закону України “Про ринок електричної енергії” функції, права та обов`язки оператора системи розподілу - забезпечувати комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. 
Пунктом 4.3 Постанови №312 від 14 березня 2018 року НКРЕКП визначено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. 
Згідно підпунктів 8.6.1, 8.6.7, 8.6.15, 9.14.1, 9.14.3 Кодексу комерційного обліку, зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.
Зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. 
При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії через канали дистанційного зв`язку. Дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та в розрахунках мають менший пріоритет ніж дані, отримані безпосередньо оператором системи або постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії. 
Адміністратор комерційного обліку має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам. 
Учасники ринку та АР використовують для розрахунків та інших комерційних цілей виключно сертифіковані дані щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії, що отримані від адміністратора комерційного обліку та зберігаються у нього для кожної ТКО. 
Що ж до доводів апеляційної скарги відносно безпідставного застосування статті 1213 Цивільного кодексу України, то колегія суду зауважує наступне.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що електрична енергія споживається в момент її отримання, а тому не може бути повернута. В той же час, як встановлено місцевим та апеляційним господарським судом та не спростовано апелянтом Відповідач не вчинив жодних дій по припиненню як споживання електричної енергії так і Договорів 1-3, в зв`язку з чим у подальшому продовжив споживання електричної енергії на умовах укладених договорів. 
Крім того, Відповідач не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, тощо, а отже Відповідач не має юридичної можливості виробити або придбати на вільному ринку електричну енергію для повернення її Позивачу. Тобто, спожита Відповідачем спірна електрична енергія на суму 2835744 грн 84 коп. не може бути повернутою Відповідачем Позивачу в натурі, а відтак Відповідач повинен відшкодувати Позивачу її вартість. 
Підсумовуючи усе описане вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у даному випадку має місце набуття майна без достатніх правових підстав, незважаючи на наявність укладених Договорів 1-3 та термін їх дії.
При цьому таке набуття майна без достатніх правових підстав полягає у тому, що будучи обізнаним про відсутність грошових коштів на подальшу оплату електричної енергії, Відповідач продовжував її споживати, усвідомлюючи, що оплачуватися вона не буде через відсутність кошторисних призначень на такі видатки.
Апеляційний господарський суд констатує, що випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав врегульовуються приписами статті 1212 Цивільного кодексу України.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). 
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. 
Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. 
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. 
Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Схожий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23 січня 2020 року в справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року в справі №918/47/18. 
Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. 
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. 
По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. 
Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18 червня 2020 року в справі №915/940/18.
Положеннями частини 3 статті 670 Цивільного кодексу України визначено, що якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.
Як встановлено вище в даній постанові, Відповідач оплати електричної енергії в спожитих обсягах (за визначені в Договорах 1-3 ліміти) не здійснив, адже доказів сплати 2835744 грн 84 коп. за поставлену електроенергію Відповідачем не надано, а ні місцевому господарському суду, а ні апеляційному господарському суду.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи приписи статті 1213 Цивільного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 2835744 грн 84 коп. вартості за спожиту електричну енергію підлягає до задоволення.
Дане рішення й було прийняте і місцевим господарським судом.
Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Щодо клопотання Відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог, то колегія суду зауважує таке.
Відповідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Аналіз статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.
Строк дії Договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг встановлений до 31 грудня 2021 року, тобто прострочення в оплаті мало місце з 2022 року.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Також, відповідно до пункту 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України (чинного на час спірних правовідносин), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2" №211 від 11 березня 2020 року (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) №1236 від 9 грудня 2020 року, в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року.
Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 651 від 27 червня 2023 року, на всій території України відмінено карантин з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, карантин на території України діяв у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.
При цьому, колегією суддів враховуються висновки про відсутність спливу позовної давності, передбаченої статтею 257 Цивільного кодексу України, під час дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”, зокрема, наведені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2023 року в справі №914/1896/22 та від 25 вересня 2021 року в справі №914/1560/20.
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала воєнні дії на території України. Відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року на усій території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року.
У зв`язку з військовою агресією проти України Верховна Рада України доповнила розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
За таких обставин, положення пунктів 12, 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України фактично збільшують строк позовної давності.
На підставі Закону №4434-IX від 14 травня 2025 року "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було виключено, відповідний Закон набрав чинності 4 вересня 2025 року.
Оскільки на момент виникнення та існування спірних правовідносин, як і на момент звернення Позивача із цим позовом до суду, були чинними пункти 12 та пункти 19 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, то строк позовної давності під час дії COVID-19 від самого початку (з 2022 року) був зупинений чинним Законодавством (наведеним вище) щодо COVID-19 та воєнного стану і на момент подачі позову до суду (червень 2025 року) порушений не був в місцевому господарському суді, тому в апеляційному господарському суді відсутні правові підстави для застосування строків спливу позовної давності адже подаючи позов Позивач дані строки не пропускав.
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Позивача, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Відповідача, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького на рішення Господарського суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року по справі №924/985/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року по справі №924/985/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №924/985/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.
Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя Маціщук А.В.