КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 756/9294/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3281/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Белоконна І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року про зупинення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2025 надано сторонам строк для примирення 3 (три) місяці до 05.12.2025 та зупинено провадження у справі до 05.12.2025 (а.с. 87-88).
Не погоджуючись із ухвалою суду, відповідач, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою зупинити провадження у справі, після його відновлення, надавши сторонам строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд не врахував та не надав належної оцінки статусу відповідача як військовослужбовця, наданим доказам щодо такого статусу та не зупинив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Посилається на те, що виконання військового обов`язку пов`язане зі значними психологічними та фізичними навантаженнями, перебуванням в зоні бойових дій, обмеженими можливостями для особистого спілкування та вирішення сімейних питань. У таких умовах тримісячний строк для примирення є об`єктивно недостатнім для того, щоб відповідач міг повноцінно зосередитися на відновленні сімейних стосунків, подоланні конфліктів та адаптації до цивільного життя. Позиція суду першої інстанції, що 3 місяці є достатнім строком, не враховує реальних обставин, в яких перебуває відповідач, та фактично унеможливлює реалізацію мети інституту примирення.
Вважає, що метою надання строку для примирення є реальна можливість для подружжя відновити сімейні стосунки, а в умовах, коли один із подружжя є військовослужбовцем, такий строк має бути максимально можливим в межах закону, щоб надати реальний шанс на примирення, а не формально дотриматися мінімальних вимог. Саме тому законом визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан (пункт 2 частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України). І лише після відновлення провадження у справі суд може надати строк на примирення, який відповідно до положень ст. 111 Сімейного кодексу України може тривати 6 (шість) місяців.
Зазначив, що у шлюбі є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 (14 років), ОСОБА_4 (11 років) та ОСОБА_5 (9 років). Роздільне проживання родини є вимушеним кроком, спричиненим не втратою почуттів, а повномасштабним вторгненням. Розірвання шлюбу на тлі Війни за Незалежність України та вимушеного перебування дітей в чужій країні стане для них глибокою психологічною травмою (а.с. 89-91).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу повернуто до Оболонського районного суду міста Києва для усунення недоліків у її оформленні.
18.12.2025 Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про виправлення описки.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 25.12.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 119-121).
06.01.2026 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якій остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Зазначила, що з моменту пред`явлення нею позову, у неї не виникло жодного бажання перебувати надалі у шлюбі з відповідачем, незважаючи на можливість відповідача приїздити у відпустку до Республіки Ірландія, проводити час з дітьми, а також проговорювати питання збереження шлюбу. Вказала, що збереження шлюбу суперечить її інтересам.
15.01.2026 ОСОБА_1 подав додаткові пояснення у справі, в яких наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала тим, що подальше збереження шлюбу неможливе, а тому бажає розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем.
Відповідач, бажаючи зберегти шлюб, звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про надання строку для примирення.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2025, з метою вжиття заходів щодо примирення подружжя, надано сторонам строк для примирення 3 (три) місяці до 05.12.2025 та зупинено провадження у справі до 05.12.2025.
Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя, у межах визначеного законом шестимісячного строку, є правом суду, а не його обов`язком.
Як убачається із матеріалів справи, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції ужив заходи щодо примирення, з метою збереження шлюбу, зупинивши провадження у справі, надавши подружжю строк для примирення терміном у три місяці.
На переконання колегії суддів, три місяці для примирення подружжя є цілком достатнім строком, за умови, що кожен із подружжя вживає усіх можливих дій, задля збереження шлюбу. Встановлення саме такого строку не свідчить про мінімальний підхід суду до вирішення такого клопотання. Разом з цим убачається, що позивачка як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції продовжує наполягати на розірванні шлюбу, тобто зі спливом значного часу після звернення до суду з позовом і за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги статус відповідача як військовослужбовця колегія суддів не приймає, оскільки у даному випадку, вирішальне значення при вирішенні заявлених позовних вимог, є ставлення кожного із подружжя до шлюбу, можливі шляхи до відновлення шлюбних стосунків, вжиті заходи щодо примирення, а не соціальний статус відповідача як військовослужбовця.
Не заслуговують і на увагу суду доводи про те, що виконання військового обов`язку пов`язане зі значними психологічними та фізичними навантаженнями, перебуванням в зоні бойових дій, обмеженими можливостями для особистого спілкування та вирішення сімейних питань, а у таких умовах тримісячний строк для примирення є об`єктивно недостатнім для того, щоб відповідач міг повноцінно зосередитися на відновленні сімейних стосунків, подоланні конфліктів та адаптації до цивільного життя, оскільки за наявності будь-якої нагоди для вирішення сімейних питань та примирення та наявності у кожного із подружжя бажання до примирення, подружжя здатне вжити усіх заходів для відновлення сімейно-шлюбних стосунків. При цьому, слід ураховувати також позицію іншого з подружжя щодо вирішення такого клопотання, а не безумовно приймати обставини учасника справи, який звернувся із таким клопотанням.
Разом з цим, слід зазначити, що незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання права такої сторони вимагати розірвання шлюбу, а враховуючи те, що позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу після установленого судом строку для примирення та в матеріалах справи відсутні докази, які б указували на вжиття будь-яких заходів щодо примирення у відведений судом першої інстанції строк, у колегії суддів відсутні підстави для надання подружжю строку для примирення строком на 6 місяців.
Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апелянта про те, що судом не було зупинено провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки із відповідним клопотанням відповідач ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався, а виключно просив суд надати подружжю строк для примирення та зупинити провадження у справі саме у зв`язку з цим. При цьому, слід наголосити, що ОСОБА_1 не втратив право звернутися до суду з клопотанням про зупинення провадження у зв`язку з проходженням військової служби.
Дійсно, принцип найкращих інтересів дитини, закріплений у ст. 3 Конвенції про права дитини, є обов`язковим орієнтиром для всіх органів влади, водночас суди не вправі примушувати іншого з подружжя до примирення та збереження шлюбу для забезпечення найкращих інтересів спільних дітей.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року про зупинення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова