КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2026 року м. Київ справа №320/10743/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів з платника податків на суму боргу, 

в с т а н о в и в:

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 
-стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 3 055 390,50 грн на користь ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС.
В обґрунтування вимог позову позивач, описуючи зміст спірних відносин, зазначає, що відповідно до інтегрованої картки платника податків, у ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) на момент звернення до суду обліковується заборгованість на загальну суму 3 055 390,50 грн, з яких штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регуляції обігу готівки та застосування реєстраторів (21080900) у сумі 3 046 210,50 гривень та адміністративні штрафи й інші санкції (21081103) у сумі 9 180,00 гривень. Вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: від 04.10.2024 №1121860707; від 22.10.2024 №1204960707; від 26.11.2024 №1377020707; від 10.12.2024 №1416320707; від 23.09.2024 №1065180707; від 04.10.2024 №1121870707; від 22.10.2024 №1204970707; від 26.11.2024 №1377010707; від 10.12.2024 №1416330707, які надіслані відповідачу в порядку, передбаченому п. 42.2 ст. 42 ПК України. Позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувались. Позивач направив відповідачу податкову вимогу від 27.11.2024 №0023819-1306-2615, яка повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Тому, на думку позивача, оскільки зазначена сума заборгованості перед бюджетом в розмірі 3 055 390,50 грн самостійно фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) не сплачена, у ГУ ДПС у м. Києві виникли правові підстави для стягнення боргу у судовому порядку згідно пп. 20.1.34 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/10743/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 адміністративну справу №320/10743/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач в поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову. Так, в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа №320/51593/24, в якій позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 23.09.2024 №1065170707 форма «ПС» з сумою штрафних санкцій 1020,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 23.09.2024 №1065180707, форма «С» із сумою штрафних санкцій 866 122,00 грн. Також, позивач зазначив, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа №320/16061/25, в якій позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 №1121870707 форма «ПС» з сумою штрафних санкцій 2040,00 грн та від 04.10.2024 №1121860707 форма «С» із сумою штрафних санкцій 683 658,00 грн. Відповідач наголошує, що на дату звернення контролюючого органу з даним позовом до суду, податкові зобов`язання не є узгодженими. Крім того, звертає увагу, що позивач протиправно звернувся до суду з позовними вимогами щодо тих зобов`язань, які вже оскаржуються відповідачем в судовому порядку.
16.06.2025 відповідачем подана до суду заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі №320/20815/25.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в органах ДПС за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданої податковим органом інтегрованої картки платника податків, у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) на момент звернення до суду обліковується заборгованість на загальну суму 3 055 390,50 грн, яка складається із штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регуляції обігу готівки та застосування реєстраторів (21080900) у сумі 3 046 210,50 грн та адміністративні штрафи та інші санкції (21081103) у сумі 9 180,00 грн.
Вказана заборгованість виникла на підставі:
Податкового повідомлення-рішення (форма «С») від 04.10.2024 №1121860707 на суму 683 658,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від (форма «С») 22.10.2024 №1204960707 перевірити на суму 1 201 462,00 грн; 
Податкового повідомлення-рішення від 26.11.2024 №1377020707 (форма «С») на суму 818 596,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 10.12.2024 №1416320707 (форма «С») на суму 342 494,50 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 23.09.2024 №1065180707 (форма «ПС») на суму 1 020,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 04.10.2024 №1121870707 (форма «ПС») на суму 2 040,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 22.10.2024 №1204970707 (форма «ПС») на суму 2 040,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 26.11.2024 №1377010707 (форма «ПС») на суму 2 040,00 грн;
Податкового повідомлення-рішення від 10.12.2024 №1416330707 (форма «ПС») на суму 2 040,00 грн.
При цьому, як встановлено судом під час розгляду справи, зазначена заборгованість у зв`язку із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені нарахована саме як суб`єкту підприємницької діяльності (фізичній особі-підприємцю) згідно актів фактичної перевірки.
Через несплату відповідачем податкової заборгованості, податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №0023819-1306-2615 від 27.11.2024, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом. 
Згідно матеріалів справи, відправлення було повернуто «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку з непогашенням відповідачем зазначеного податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України, у редакції на момент виникнення спірних відносин).
Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Підпунктом 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.
Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно з п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2 ст. 42 ПК України).
Відповідно до п. 42.5. ст. 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.
Приписами п.56.18 ст.56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. 
Згідно з п.п 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше, ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи та за результатами перевірки судом Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) і сайту Судова влада України (https://court.gov.ua/fair/sud1070/), податкова вимога не була відкликана та або скасована, докази її оскарження відсутні.
Згідно інформації на зазначених ресурсах та згідно пояснень відповідача та поданої останнім 16.06.2025 заяви про долучення доказів до матеріалів справи, відповідачем оскаржуються у Київському окружному адміністративному суді податкові повідомлення-рішення, які стали підставою для зазначеної позивачем заборгованості у розмірі 3 055 390,50 грн.
Так, відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі №320/20815/25 від 06.05.2025 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві відповідач оскаржує у суді податкові повідомлення рішення від 22.10.2024 №1204960707 та №1204970707.
Згідно ухвали Київського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі №320/51593/24 від 13.11.2024 відповідачем оскаржується податкове повідомлення-рішення від 23.09.2024 №1065180707.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/16061/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.10.2024 №1121870707 та №1121860707.
Також відповідачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 26.11.2024 №1377010707 та №1377020707, про що свідчить ухвала Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 у справі №320/38842/25.
Крім того, оскарження відповідачем у суді податкових повідомлень-рішень від 10.12.2024 №1416320707 та №1416330707 підтверджується ухвалою Київського окружного адміністративного суду про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі №320/39642/25 від 29.08.2025 та доданою до матеріалів справи позовною заявою. 
Станом на дату розгляду даної справи, рішення по суті у зазначених вище адміністративних справах не прийняті.
Відтак, матеріалами справи підтверджено, що в силу положень п.56.18 ст.56 ПК України сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є узгодженою.
Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 1340/5767/18, аналізуючи, зокрема, пункти 95.1– 95.3 статті 95 та пункт 102.4 статті 102 ПК України (у тодішній редакції), дійшов висновку, що контролюючий орган має право звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу лише за умови існування такого боргу та в межах строку 1095 календарних днів з дня його виникнення, визначеного пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України. 
З наведеного випливає, що: податковий борг можливий лише за наявності чинного узгодженого грошового зобов`язання; якщо акт, яким таке зобов`язання визначено (ППР), скасований (відкликаний), – правові підстави для існування узгодженого грошового зобов`язання відпадають, а разом з ними – і підстави для існування податкового боргу в відповідній сумі.
Суд зауважує, що в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правильності визначення суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2019 року справа № 824/399/17-а (провадження №К/9901/53274/18).
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог. 
Суд погоджується з підходом, сформульованим у сталій практиці Верховного Суду, що правомірність рішень суб`єкта владних повноважень оцінюється станом на момент їх прийняття, а такий суб`єкт не може обґрунтовувати правомірність своїх рішень новими мотивами, які не містяться в оспорюваному акті, оскільки це суперечить принципам правової визначеності і належного урядування. 
Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у м. Києві задоволенню не підлягають.
Решта доводів сторін не мають вирішального значення та висновків суду по суті справи не змінюють.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат за насідками розгляду даної справи, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів з платника податків на суму боргу, - відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.