02.02.26
22-ц/812/148/26
Єдиний унікальний номер судової справи 485/890/25
Номер провадження 22-ц/812/148/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

02 лютого 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: представника відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» – 
адвоката Приходька І.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» рішення, яка постановлено Снігурівським районним судом Миколаївської області 23 жовтня 2025 року, під головуванням судді Соловйова О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (далі – ТОВ «ЮТС-Агропродукт») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок: площею 2.81 га, з кадастровим номером 4825782700:09:000:0083, та площею 3.81 га, з кадастровим номером 4825782700:06:000:0028, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташовані в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.
01 липня 2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (далі – ТОВ «Райз-Південь») було укладено два окремих договори оренди вищевказаних земельних ділянок.
28 вересня 2017 року між ОСОБА_1 , ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-Агропродукт» було укладено дві окремі додаткові угоди №3600016 та №3600017 до договорів оренди землі від 01 липня 2011 року, відповідно до яких, зі згоди орендодавця ТОВ «Райз-Південь» передало, а ТОВ «ЮТС-Агропродукт» прийняло на себе права та обов`язки сторони орендаря, передбачені договорами оренди від 01 липня 2011 року, а також виклали вказані договори в новій редакції.
Відповідно до п.4.1 цих договорів орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 9 390 грн. 61 коп. та 5 615 грн. 98 коп. відповідно за рік оренди.
Орендна плата вноситься орендарем у такі строки з 01 серпня до 31 грудня кожного року (п.4.5 договорів).
Між тим, незважаючи на умови договорів та чинне законодавство України ТОВ «ЮТС-Агропродукт» систематично не сплачує орендну плату, у зв`язку із чим має заборгованість перед позивачем за період 2022-2024 роки в загальному розмірі 21 692 грн. 28 коп. за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825782700:09:000:0083, та в загальному розмірі 12 972 грн. 90 коп. за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4825782700:06:000:0028.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила:
розірвати договір оренди землі від 01 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 28 вересні 2017 року за №3600016), номер запису про інше речове право 24264518 від 26 грудня 2017 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером 4825782700:09:000:0083;
розірвати договір оренди землі від 01 липня 2011 року, укладений між  ОСОБА_1 та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 28 вересні 2017 року за №3600017), номер запису про інше речове право 24264353 від 26 грудня 2017 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером 4825782700:06:000:0028; 
стягнути з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 01 липня 2011 року, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 4825782700:09:000:0083, у розмірі 21 692 грн. 28 коп., а саме: за 2022 рік – 7 230 грн. 76 коп., за 2023 рік – 7 230 грн. 76 коп., за 2024 рік – 7 230 грн. 76 коп.;
стягнути з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 01 липня 2011 року, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 4825782700:06:000:0028, у розмірі 12 972 грн. 90 коп., а саме: за 2022 рік – 4 324 грн. 30 коп., за 2023 рік – 4 324 грн. 30 коп., за 2024 рік – 4 324 грн. 30 коп.;
стягнути з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 906 грн. 88 коп.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «ЮТС-Агропродукт» просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди на спірні земельні ділянки зареєстроване за ТОВ «Перемога-Плюс». Внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яке здійснювало діяльність на цій території було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність у повному обсязі, використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України зареєстроване кримінальне провадження №42022232090000075 згідно якого здійснено проникнення до відповідача військовими рф у зв`язку з чим працівники позбавлені були доступу до території та майна. Крім того, внаслідок бойових дій територія, на якій розташовані земельні ділянки, є забрудненою вибухонебезпечними предметами, що унеможливлює її використання. Таким чином, у відповідача відсутня вина у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2024 роки за договорами оренди землі на підставі ч.6 ст.762 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Третьяк Г.О. зазначила, що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не доведено належними доказами позбавлення можливості відповідача здійснювати господарську діяльність на вказаній території. Знищення та розграбування майна підприємства не впливає на виконання договірних зобов`язань з виплати орендної плати власнику землі. Окрім того, після деокупації території Снігурівської міської територіальної громади, у 2023-2024 роках, відповідач також не виконує належним чином свої зобов`язання. 
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2025 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» (далі – ТОВ «Перемога-Плюс») (том 1 а.с.84-89).
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2.81 га, кадастровий номер 4825782700:09:000:0083, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 01 липня 2011 року (у редакції додаткової угоди №3600016 від 28 вересня 2017 року до договору оренди землі від 01 липня 2011 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору №1704/25-27 від 17 квітня 2025 року.
Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 3.81 га, кадастровий номер 4825782700:06:000:0028, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 01 липня 2011 року (у редакції додаткової угоди №3600017 від 28 вересня 2017 року до договору оренди землі від 01 липня 2011 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору №1704/25-27 від 17 квітня 2025 року.
Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати: за договором оренди землі від 01 липня 2011 року, предметом якого є земельна ділянка площею 2.81 га, кадастровий номер 4825782700:09:000:0083, за 2023-2024 роки в сумі 14 461 грн. 52 коп. 
Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати: за договором оренди землі від 31 травня 2012 року (як зазначено у рішенні), предметом якого є земельна ділянка площею 3.81 га, кадастровий номер 4825782700:06:000:0028, за 2023-2024 роки в сумі 8 648 грн. 60 коп.
Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 1 614 грн. 97 коп. судового збору.
Стягнуто з ТОВ «Перемога-Плюс» на користь ОСОБА_1 968 грн. 96 коп. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду обґрунтовано тим, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням умов договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що несплата орендної плати за вказаний період була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань.
Водночас у 2022 році передані в оренду відповідачу земельні ділянки перебували на тимчасово окупованій території, через що орендар об`єктивно не міг ними користуватися, тому за цей період орендна плата не підлягає стягненню за судовим рішенням.
Належних доказів обстеження земельних ділянок на предмет їх забруднення вибухонебезпечними предметами, складання актів, внесення інформації до реєстру, як то передбачено Порядком ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/ймовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №740 від 07 червня 2024 року (далі – Порядок), визнання непридатними, звільнення від оподаткування у зв`язку із забрудненням земельної ділянки вибухонебезпечними предметами суду не надано.
Дані Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) містить зазначення територій, на якій були виявлені або яка може забруднена вибухонебезпечними предметами, не є достовірним доказом на підтвердження замінування саме земельних ділянок позивача. На користь такого свідчить те, що за даними вказаної карти до небезпечних територій віднесено територію всього колишнього Снігурівського району Миколаївської області, у т.ч. місто Снігурівка.
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Сам лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42022232090000075 від 12 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України не є доказом неможливості здійснення відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» господарської діяльності.
Відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» протягом 2022-2024 років не вживав жодних заходів з метою обстеження земельних ділянок, про наявність обставин, які перешкоджають йому використовувати земельні ділянки за призначенням позивача не повідомляв. Така поведінка відповідача, на думку суду, є недобросовісною, що позбавляє позивача права користуватися своєю власністю та отримувати від цього дохід. 
В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС-Агропродукт», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив наданий доказ – Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за №380/43786, згідно з яким Снігурівська міська територіальна громада, перебувала в тимчасовій окупації з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року. При цьому, у вказаному переліку дата припинення можливих бойових дій на території територіальної громади відсутня, а відтак на цій території (місце розташування спірної земельної ділянки) можливі активні бойові дії.
Суд першої інстанції у рішенні суду посилається на ряд положень ЦК України, ЗК України щодо питання договорів оренди, однак не застосував положення ч.6 ст.762 ЦК України, згідно з якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Не зважаючи заперечення відповідача, позивачем (за згодою суду) долучено до матеріалів справи неналежний доказ – лист Виконкому Снігурівської міськради за №1164/01-20 від 28 серпня 2025 року про те що зазначені земельні ділянки – одна засіяна соняшником, а інша забур`янена.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Третяк Г.О. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Відповідач ТОВ «Перемога-Плюс» правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач та представник відповідача ТОВ «Перемога-Плюс» не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належними чином.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судове рішення таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643473 від 11 жовтня 2010 року належить земельна ділянка площею 3.81 га, з кадастровим номерам 4825782700:06:000:0028, розташована в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.18-19).
Також, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №643474 від 11 жовтня 2010 року належить земельна ділянка площею 2.81 га, з кадастровим номерам 4825782700:09:000:0083, розташована в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.20-21).
01 липня 2011 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Райз-Південь» два окремих договори оренди землі, за умовами якого передала вищевказані земельні ділянки товариству в оренду строком на 15 років (том 1 а.с.22-23,24-25).
Згідно з додатковою угодою №3600016 до договору оренди землі від 01 липня 2011 року, укладеною 28 вересня 2017 року, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ТОВ «Райз-Південь» та новий орендар – ТОВ «ЮТС-Агропродукт» узгодили, що орендар відступив новому орендарю право оренди земельної ділянки загальною площею 2.81 га, з кадастровим номером 4825782700:09:000:0083, терміном до 21 грудня 2026 року (том 1 а.с.26-28).
Згідно з додатковою угодою №3600017 до договору оренди землі від 01 липня 2011 року, укладеною 28 вересня 2017 року, орендодавець ОСОБА_1 , орендар ТОВ «Райз-Південь» та новий орендар – ТОВ «ЮТС-Агропродукт», узгодили, що орендар відступив новому орендарю право оренди земельної ділянки загальною площею 3.81 га, з кадастровим номером 4825782700:06:000:0028, терміном до 21 грудня 2026 року (том 1 а.с.29-31).
За інформацією з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №425029923, сформованого 01 травня 2025 року, право оренди земельної ділянки площею 2.81 га, кадастровий номер 4825782700:09:000:0083, та земельної ділянки площею 3.81 га, кадастровий номер 4825782700:06:000:0028, було зареєстровано за ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на підставі додаткових угод №3500016 та №3500016 від 28 вересня 2017 року відповідно (том 1 а.с.33-34).
17 квітня 2025 року відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» відчужив право оренди вказаних земельних ділянок позивача ТОВ «Перемога-Плюс» на строк один рік, що підтверджується договором №1704/25-27 від 17 квітня 2025 року відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок (том 1 а.с.121-122).
Положеннями п.п.2.3, 5.1 договору №1704/25-27 до покупця переходять усі права й обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (із змінами та доповненнями додатковими угодами); договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а щодо невиконаних до цього часу зобов`язань - до повного їх виконання.
Згідно з інформаційних довідок від 22 травня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4825782700:06:000:0028 та земельної ділянки кадастровий номер 4825782700:09:000:0083 зареєстровано за ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2025 року №1704/25-27 (том 1 а.с.66-67, 68-69).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 від 24 квітня 2025 року вбачається, що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не сплачувало ОСОБА_1 орендну плату за земельні ділянки у 2023-2024 роках (том 1 а.с.17).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що позивач довела належними доказами факт несплати їй ТОВ «ЮТС-Агропродукт» орендної плати за 2023-2024 роки. Від так, у неї є право на стягнення з вказаного відповідача орендної плати за ці роки та розірвання договору оренди землі через систематичну несплату орендної плати.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст.15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Положеннями ст.24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За положеннями ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Відповідно до ст.ст.76,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не заперечував факту несплати позивачу орендної плати, передбаченої умовами договорів, але причиною такого зазначав неможливість використання земельних ділянок, переданих в оренду, у зв`язку із перебуванням їх в межах тимчасово окупованої рф території у 2022 року, а в подальшому через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами. Орендовані земельні ділянки розташовані на території Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області.
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє по сьогодні.
За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташовані земельні ділянки позивача, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 04 березня по 11 листопада 2022 року.
Наказом Міністерства розвитку громад і територій України №376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Снігурівську місцеву територіальну громаду після деокупації, починаючи з 11 листопада 2022 року, віднесено до територій, на яких можливим є ведення бойових дій.
Пунктом 41 договору оренди землі, сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Після введення на території країни воєнного стану Торгово-промисловою палатою України на своєму офіційному сайті розміщено загальний офіційний лист, для всіх кого це стосується, від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія російської федерації проти України.
Листом Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Рішенням Миколаївської обласної ради за №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин» 07 жовтня 2022 року, визнано обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення.
До переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включені юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано у межах території Миколаївської області.
Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили.
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі №922/2394/21 вказано, що ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. 
Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №913/20/21.
Згідно з положеннями ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/7495/16 зазначено, що норма ч.6 ст.762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Обставини, зазначені у нормі ч.6 ст.762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з ч.6 ст.762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що відсутність у ч.6 ст.762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Той факт, що ТПП України у листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі №915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі №918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі №913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі №913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі №906/540/22).
У постанові від 13 вересня 2023 року у справі №910/7679/22 Верховний Суд зазначив, що сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
У відповідності до ч.ч.1,3 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Є загальновідомою та не потребує доказування, що територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, де розташована спірна земля, з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. Ця обставина не заперечувалась сторонами.
Постановою Кабінету Міністрів України №740 від 07 червня 2024 року «Про деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якому відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).
За даними Інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/), територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачу, є місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
Для земельних ділянок, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території (у тому числі коли дата початку обстеження небезпечної території операторами протимінної діяльності настає після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території), за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Враховуючи, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться передані позивачем у користування земельні ділянки, як встановив суд, перебувала у тимчасовій окупації по 11 листопада 2022 року, відлік періоду визнання цієї території забрудненою вибухонебезпечними предметами почався з 01 грудня 2022 року.
Акт про обстеження земельної ділянки, що знаходиться в оренді відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт», операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній.
Проаналізувавши наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходяться спірні земельні ділянки, в період 2023-2024 років віднесена до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключає їх безпечне використання ТОВ «ЮТС-Агропродукт» як орендарем для отримання сільськогосподарської продукції.
Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельні ділянки, які знаходяться в межах громади, що визнана як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могла бути використана ТОВ «ЮТС-Агропродукт» за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого ТОВ «ЮТС-Агропродукт» як орендар майна звільняється від орендної плати за цей час, як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені його сторонами.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» відсутня вина за невиконання обов`язку зі сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земля, є територією, ймовірно забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не провів посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.
Такі обставини з урахуванням положень ч.6 ст.762 ЦК України є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачеві за 2023-2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням.
З урахуванням вказаного вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2023-2024 роки та відповідно розірвання договору оренди землі є безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не є боржником за зобов`язаннями, передбаченими за цими договорами оренди землі, а тому не повинен бути відповідачем за цим позовом, сплачувати судові витрати за рішенням суду, оскільки відчужили право оренди ТОВ «Перемога-Плюс» колегією суддів відхиляється, так як між сторонами спірні правовідносини стосуються періоду 2022-2024 років, тобто часу, який передував відчуженню права оренди землі (квітень 2025 року).
За такого доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.п.1,2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати за 2023-2024 року за договорами, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. 
Згідно із п.п.«б»,«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасував рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, то наявні підстави для відшкодування позивачем відповідачу судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1 453 грн. 44 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» – задовольнити частково.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023-2024 роки та розподілу судових витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі за 2023-2024 роки – відмовити.
В іншій частині рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року – залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (ЄДРПОУ 41101589) 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн. 44 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 04 лютого 2026 року