справа № 757/59639/24-ц
головуючий у суді І інстанції Хайнацький Є.С.
провадження № 22-ц/824/12027/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І. 

ПОСТАНОВА
Іменем України

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарський ВДВС у м. Дніпро Південного МУМЮ (м. Одеса), Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., у якому просить: 
визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 червня 2017 року Приватним нотаріусом Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 4402, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 484 935 грн 57 коп.;
стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу: копію договору про надання правової правничої допомоги від 08 листопада 2024 року № 87/24, укладеного між Кожем`яченком В.В. та ОСОБА_1 ; копію опису наданих послуг до договору про надання правової правничої допомоги від 08 листопада 2024 року № 87/24 та копію квитанції від 02 грудня 2024 року № 7074000 про сплату ОСОБА_1 Кожем`яченка В.В. 15 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., зареєстрований в реєстрі за № 4402, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 484 935 грн 57 коп., на підставі якого 17 жовтня 2017 року Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 54910835.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 15 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано лише копію виконавчого напису та постанову про відкриття виконавчого провадження і все. Тобто сторона позивача лише посилається на загальні формальні твердження з приводу безспірності вимог банку. 
Та за вказаний обсяг роботи, суд першої інстанції стягнув з AT КБ «ПриватБанк» 15 000 грн.
Вказує, що позовна заява містить вимоги немайнового характеру та справа є малозначною.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлена сума у розмірі 15 000 грн підлягає задоволенню, однак не зазначено про яку співмірність йде мова, так як справа розглянута у відсутність сторін.
Додатково вказує, що відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, викладено всі обставини та обґрунтування, але судом першої інстанції клопотанню не надано належної оцінки та не прийнято до уваги обґрунтування заперечення щодо розміру витрат.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року не оскаржується у частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви надано копії:
договору про надання правової правничої допомоги від 08 листопада 2024 року № 87/24, укладеного між адвокатом Кожем`яченком В.В. та ОСОБА_1 ; 
опису наданих послуг до договору про надання правової правничої допомоги від 08 листопада 2024 року № 87/24;
квитанції від 02 грудня 2024 року № 7074000 про сплату ОСОБА_1 адвокату Кожем`яченку В.В. 15 000 грн.
Пунктом 2.1 договору визначено, що винагорода адвоката за надання правової допомоги (гонорар) визначений у договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу.
За надання правової допомоги відповідно до цього договору, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару у розмірі 15 000 грн (пункт 2.2 договору).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Надані представником позивача докази є належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). 
У відзиві на позов відповідач заявив про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та зазначив ті ж доводи, що і в апеляційній скарзі, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано лише копію виконавчого напису та постанову про відкриття виконавчого провадження і все. Тобто сторона позивача лише посилається на загальні формальні твердження з приводу безспірності вимог банку. 
Однак, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх обсяг, значенням справи для сторін та розмір заборгованості (484 935 грн 57 коп.), яка стягнута виконавчим написом нотаріуса, питання про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, порушується позивачем, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений до стягнення розмір витрат позивача на правову допомогу є співмірним.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в частині вирішення питання щодо судових витрат позивача на правничу допомогу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 29 грудня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська