Номер провадження: 22-ц/813/4124/26 
Справа № 495/4975/24
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
встановив:
30 травня 2024 року засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 28 грудня 2009 року у розмірі 40916,15 грн станом на 18 березня 2024 року, що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 32189,93 грн, заборгованості по простроченим відсоткам – 8726,22 грн.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету -заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку № б/н від 28 грудня 2009 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. 
Цього ж дня, тобто 28 грудня 2009 року відповідачка також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці ОСОБА_1 власним підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що зазначені у довідці, і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена».
На підставі вказаної вище анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 36000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку.
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідачка отримала кредитну картку номер – № НОМЕР_1 , строк дії - 02/13, тип - картка "Універсальна".
У процесі користування рахунком 24 березня 2023 року відповідачкою підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - № НОМЕР_2 , строк дії - 01/27, тип - картка "Універсальна", а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підписала власноруч.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідачки відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідачка мала безперервний доступ до самого рахунку.
Відповідачка зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
У процесі підготовки позовної заяви встановлено, що відповідачка перестала вносити кошти посилаючись на «спірні» операції, які були проведені по її картці номер № НОМЕР_2 з 09 по 11 липня 2023 року.
В ході перевірки цієї інформації встановлено, що банком 12 липня 2023 було зафіксовано звернення клієнтки ОСОБА_1 , яке було направлено на перевірку.
Перевіркою встановлено що, згідно виписки за картковим рахунком 5№ НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , в період з 09 липня 2023 року 23:09:01 до 11 липня 2023 року 02:17:00 проведено 7 оспорюваних клієнтом операцій в загальній сумі 33000 грн.
Аналізом виписки по картці відповідачки встановлено, що операції проведено в терміналі: E0118091, який не належить ПриватБанку (Власник терміналу: еквайринг JSC "JSCB" CONCORD) - Розваги: slotscity ua, KYIV.
Операції проводилися шляхом ручного введення реквізитів карти (номер карти, термін дії пластику, CVV-код для проведення операцій у Інтернет платіжних сервісах).
Відповідачка 12 липня 2023 року о 10:05:53 звернулася до клієнтської підтримки за номером 3700 (vrs.privatbank.ua/vrs9/records/763270849) та повідомила що у період з 09 липня 2023 року до 11 липня 2023 року невідомою особою було проведено операції по виведенню грошових коштів в загальній сумі 33000 грн на невідомому ігровому сайті. Свою причетність до проведення операцій на виведення коштів з карти № НОМЕР_2 за 09-11 липня 2023 року ОСОБА_1 категорично заперечує, карта знаходиться на руках у клієнта, реквізити карти нікому не передавала, на невідомі сайти за посиланнями не переходила, доступ до свого аккаунту Приват24 нікому не надавала.
У подальшому під час проведення службової перевірки, банком здійснено аналіз вибірки за період 14 липня 2023 року, яка була отримана з програмного комплексу ( надалі ПК) FINNUM, в ході чого встановлено, що номер фінансового телефону відповідачки ( НОМЕР_4 ) не змінювався.
Перевіркою логів входу до «Приват24» під акаунтом НОМЕР_4 ОСОБА_1 , встановлено, що під час проведення операцій по карті НОМЕР_5 за період з 09 липня 2023 року 23:09:01 до 11 липня 2023 року 02:17:00, входи в акаунт П24 був здійснений з іншого пристрою - PIXEL 6 PRO|GOOGLE (з ідентифікатором банку - 678676A53D6CB8E7), який не належить клієнту ОСОБА_1 , та з не типовою ір-адресою 46.211.108.120 (Kyivstar), яку не використовує клієнт.
Також встановлено, що входи до «Приват24» під акаунтом +380984061869 клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 з іншого пристрою - PIXEL 6 PRO|GOOGLE (з ідентифікатором банку - 678676A53D6CB8E7) почались з 08 липня 2023 року 14:48:07. Зміну логіну та паролю входу до Приват24 під акаунтом +380984061869 ОСОБА_1 у період з 07 липня 2023 року до 12 липня 2023 року не виявлено.
Додатковою перевіркою встановлено, що у додаток Приват24 ОСОБА_1 надходили push — повідомлення з заповненою формою, яку клієнт підтвердив, також на фін.номер НОМЕР_4 відповідачки, банком були спрямовані СМС-повідомлення по операціях з картою: 2023-07-08 14:46:52 Контакт проведено (OK) +380984061869 P24AOS2 authorization.
Враховуючи, що входи в обліковий запис ПС Приват24 ОСОБА_1 відбувалися з різних пристроїв та без зміни паролю входу - оспорювані операції по карті відповідачки за 09 липня 2023 року по 11 липня 2023 року були проведені не встановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в ПС Приват24, компрометації реквізитів картки, - з вини заявника.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
За доводами апеляційної скарги вхід у Приват24 кожного разу (як з типового пристрою так і з нетипового) здійснювався за допомогою фінансового номеру телефона відповідачки, який є логіном для входу.
Надані банком докази підтверджують, що вхід у Приват24 був здійснений з належною автентифікацією клієнта.
Вхід до Приват24 під акаунтом +380984061869 відповідачки ОСОБА_1 , з іншого пристрою - PIXEL 6 PRO|GOOGLE (з ідентифікатором банку - 678676A53D6CB8E7) почались з 08 липня 2023 року о 14:48:07 год.
З наданого банком скріншоту логів входу вбачається, що о 14:49 год того ж дня вхід у Приват24 відбувався також із типового пристрою відповідачки.
При цьому о 14:46:52 год з ОСОБА_1 проведено контакт шляхом IVR дзвінка для підтвердження входу в Приват24, який надходив на фінансовий номер клієнта.
*Інтерактивне голосове меню (IVR) - це автоматизована телефонна система, яка дозволяє клієнтам вибирати варіанти голосового меню та взаємодіяти за допомогою голосу та цифрових клавіатур. Коли клієнти дзвонять за номером служби підтримки клієнтів організації, вони чують голосовий запис, в якому їм пропонується вибрати один із кількох варіантів, наприклад мову або відділ. Тобто, в даному випадку на фінансовий номер Позивача було здійснено телефонний дзвінок від Банку про те чи підтверджує він вхід до Приват24.
Наведене у сукупності свідчить, що саме відповідачкою було узгоджено третім особам вхід у Приват24.
Отже надавши стороннім особам доступ до Приват24 відповідачка фактично надала доступ і до всієї інформації, що відображається у Приват24, як то номер картки, строк дії, CVV код.
Окрім письмових заперечень ОСОБА_1 та наданого останньою витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження обставини того, що спірні транзакції були ініційовані саме сторонньою особою, а не самою ОСОБА_1 . Жодним чином не доведено відповідачкою також обставини того, що нею не розголошувались дані картки чи дані для входу у Приват24.
Відповідачкою фактично проігноровано невідомий дзвінок, як вказує остання з Приватбанку. Жодних доказів того, що відповідачка телефонувала до банку 11 липня 2023 року ОСОБА_1 не надала. Доводи відповідачки про слабке покриття, за відсутності жодних доказів, не заслуговують на увагу. 
Крім того, у відзиві на позов, відповідачка зазначала, що звернулася до відділення банку, натомість про телефонний дзвінок до банку замовчує, що ставить під сумнів доводи щодо неможливості здійснення телефонного дзвінка до банку.
Попри обізнаність відповідачки із проведеними операціями, остання, в порушення вимог п. 5 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» негайно після того, як їй стало відомо про списання з банківського рахунку грошових коштів не повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про цей факт з метою блокування електронного платіжного засобу, натомість звернувся до Банку лише 12 липня 2023 року.
Така поведінка відповідачки суперечить вимогам частини 20 ст. 38, ч. 4 ст. 87 Закону України "Про платіжні послуги", пункту 137 розділу VII Положення № 164 щодо обов`язку клієнта негайно повідомити емітента про втрату платіжного інструмента або особистих даних, про підозрілі операції з рахунками, та ставить під сумнів добросовісність відповідачки.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив у якому просить апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року без змін. Як на підставу заперечень проти вимог апеляційної скарги, відповідачки зазначає, що без встановлення обставин, які безспірно доводять, що власник рахунку своїми діями чи бездіяльності сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину власника рахунку, як підставу цивільно-правової відповідальності.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (40916,15 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.
З матеріалів справи убачається, що 28 грудня 2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої АТ КБ «Приватбанк» відкрило картковий рахунок відповідачці. Цей документ, серед іншого містить відомості про номер мобільного телефону клієнта – « НОМЕР_6 » (а.с. 58).
24 березня 2023 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 40-51).
За умовами вказаної вище заяви, сторонами досягнуто домовленості щодо основних умов кредитування, диференційовано умови зокрема для карт «Універсальна». Так, серед іншого визначено тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту розмір кредитного ліміту не перевищує: 200000 грн, строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією, мета кредиту-споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту – безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних: 42%, тип процентної ставки фіксований, також регламентовано кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, визначено розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84%.
Цього ж дня, тобто 24 березня 2023 року відповідачці видано картку «Універсальна з № НОМЕР_2 строком дії до січня 2027 року (а.с. 57).
З довідки, доданої банком до позову, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , убачається, що 24 березня 2023 року відповідачці встановлено кредитний ліміт в розмірі 12000 грн, який у подальшому змінювався, а саме 09 липня 2023 року збільшено до 36000 грн, 09 липня 2023 року зменшено до 15000 грн, 03 жовтня 2023 року збільшено до 35292,94 грн, 06 листопада 2023 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 30).
З виписки по картковому рахунку за договором №б/н, за період 28 грудня 2009 року – 19 березня 2024 року убачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами, здійснюючи розрахунки, а також здійснювала поповнення кредитної картки (а.с.31-39).
З виписки убачається і на цьому звертає увагу колегія суддів, що 08 липня 2023 року відповідачка, шляхом використання додатку Приват24 здійснила переказ зі своєї картки НОМЕР_7 на картку № НОМЕР_2 на суму 450 грн.
У подальшому, в період з 09 липня 2025 року по 11 липня 2025 року з картки відповідачки проведено платіжні операції у кількості 7 штук на загальну суму 33000 грн, у графі деталі операції зазначено: «Розвати:slotcity.ua, KYIV». 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 18 березня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 40916,15 грн, яка складається з: 
32189,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 32189,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8726,22 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії (а.с. 13-29).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу із заявою у якій просила прийняти міри правового характеру до невідомої особи, яка в період часу з 09 липня 2023 року по 11 липня 2023 року незаконно з використанням електронно-обчислювальної техніки перевела з її банківської картки банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 33000 грн. За вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження №12023162240000809 (а.с. 103).
Згідно листа слідчого Білгород-Дністровського районного відділу поліції 
Кравченка А. у вказаному вище кримінальному провадженні триває досудове розслідування, проводяться всі необхідні слідчо-розшукові дії (а.с. 158).
Щодо прийняття нових доказів, доданих банком до апеляційної скарги. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмови в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:
-докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
-докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;
-суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
-суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);
-наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі N 646/857/18 (провадження N 61-5330св24).
Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі N 903/1030/19 (провадження N 12-4гс21), від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19 (провадження N 12-12гс21); постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі N 521/574/22 (провадження N 61-9422св22), від 08 листопада 2023 року у справі N 140/1322/22).
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подано до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі під час обговорення заявленого клопотання (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі N 369/7772/15-ц).
Зважаючи на те, що додані до апеляційної скарги докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, при цьому, банк не навів аргументів щодо неможливості їх подання під час розгляду справи до суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції, зокрема, знімати та перераховувати кошти. Суд врахував, що відповідачка проживає у селі, має поганий мобільний зв`язок, після закінчення операції зі списання коштів 11 липня 2023 року, на наступний день звернулась до банку.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Сторони не заперечували існування між собою кредитно-банківських відносин.
Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Закон України "Про платіжні послуги" визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.
Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року N 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, яка є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі N 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі N 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі N 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі N 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року N 176/1445/22.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).
Подібні висновки викладені у також постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі N 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі N 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі N 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі N 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі N 645/5557/16-ц.
У постанові від 18 січня 2023 року у справі N 686/17744/21, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, Верховний Суд зазначив, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).
З доказів, поданих банком до суду першої інстанції убачається, що 09 липня 2023 року, тобто у день проведення спірних транзакцій, збільшено кредитний ліміт відповідачки за її картковим рахунком з 12000 грн до 36000 грн (а.с. 30). 
Випискою по картковому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом підтверджується, що за картковим рахунком відповідачки спірні транзакції у кількості 7-ми штук були здійснені упродовж 09-11 липня 2023 року, дві з яких були проведені 09 липня 2023 року, інші п`ять – 11 липня 2023 року. 
З відзиву на позов, поданого ОСОБА_1 до суду першої інстанції убачається, що в ніч з 09 липня 2023 року на 10 липня 2023 року на її телефон здійснювався дзвінок від банку, який вона не чула та побачила пропущений виклик лише на ранок. ОСОБА_1 також зазначила і про те, що 11 липня 2023 року вона отримала смс-повідомлення від банку про списання грошових коштів з її рахунку та цього ж дня вона зайшла у Приват24 та їй стало відомо, що з її карткового рахунку було списано грошові кошти на загальну суму 33000 грн. З повідомленням про те, що вказані операції були проведені невідомою особою, відповідачка звернулася до банку лише 12 липня 2023 року, та цього ж дня 
ОСОБА_1 звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронного органу. 
Матеріали справи не містять відомостей про те, що упродовж періоду часу з 09 липня 2023 року на 11 липня 2023 року відповідачка втратила доступ до фінансового номеру телефону чи про те, що у неї було викрадено засіб мобільного зв`язку, який містив сім-картку з цим номером телефону. 
Відповідачка стверджує, що у цей проміжок часу (09-11 липня 2023 року) мобільний телефон з фінансовим номером знаходився у її розпорядженні, на який банк здійснював дзвінок (09 липня 2023 року) та надіслав смс-повідомлення про списання грошових коштів (11 липня 2023 року).
При цьому ОСОБА_1 визнано, а позивачем підтверджено, що звернення до банку (12 липня 2023 року) з повідомленням про шахрайські дії та необхідністю блокування її карток відбулося вже після того, як всі транзакції по зняттю коштів були здійсненні, тобто запізно.
Усупереч ст. 12,81 ЦПК України, відповідачкою не надано доказів того, що до 12 липня 2023 року, вона у будь-який спосіб, починаючи з часу вчинення першої спірної фінансової операції, вчиняла дії щодо негайного повідомлення банку про неправомірні дії (списання коштів з її рахунків) у будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, з урахуванням того, що у цей час відповідачка мала доступ до Приват24, про що нею зазначено у відзиві на позов.
Доказів того, що у цей період часу існували обставини, зумовлені нестійким зв`язок, а інколи він взагалі був відсутній, відповідачкою не доведені та у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували такі обставини.
Таким чином, відповідальність за здійснення банківських операцій з переказу коштів, які заперечуються ОСОБА_1 , повністю покладається на саму відповідачку.
Водночас ОСОБА_1 не позбавлена права заявити вимоги про відшкодування завданої їй шкоди до осіб, які вчинили щодо неї шахрайські дії.
Наведеному вище суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з мотивів, наведених в оскаржуваному рішенні суду. 
Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить із такого. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно до ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуватися повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі N 274/7221/19 (провадження N 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Водночас, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).
Таким чином, виписка з карткового рахунку, яка додана до позовної заяви є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, і часткове повернення отриманих коштів у кредит.
Виписка по рахунку містить інформацію по карткам, які були видані відповідачці згідно довідки, наданої банком.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Як у відзиві на позов, так і у відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка не заперечує проти тієї обставини, що вона підписувала заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що міститься у матеріалах справи, не ставить під сумнів відповідачка і те, що інформація надана банком про видані їй кредитні картки є достовірною та такою, що відповідає фактичним обставинам.
Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі позивач довів належними і допустимими доказами обставини щодо укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору, як і те, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх його істотних умов, у тому числі щодо процентної ставки за користування кредитними коштами. Виписка по картковому рахунку та довідка, які надані банком свідчать про те, що відповідач користувався тим типом кредитної картки, щодо якої сторонами було погоджено розмір відсотків, які нараховувалися у межах розміру процентної ставки, визначеної умовами кредитного договору.
Ураховуючи наведене вище, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 28 грудня 2009 року станом на 18 березня 2024 року у розмірі 40916,15 грн з яких: 32189,93 грн заборгованість за кредитом, 8726,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви та апеляційної скарги з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6056 грн (2422,40 грн+3633,60 грн).
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 28 грудня 2009 року станом на 18 березня 2024 року у розмірі 40916,15 грн з яких: 32189,93 грн заборгованість за кредитом, 8726,22 грн заборгованість за простроченими відсотками та судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6056 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        Ю.П. Лозко

Судді:         В.В. Кострицький

М.В. Назарова