ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 січня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/6378/23 
Номер провадження 22-ц/816/121/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Сєришевої Ольги Сергіївни 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2025 року, ухваленого у складі судді Ніколаєнко О. О., у м. Суми, повний текст судового рішення складено 14 лютого 2025 року,

у с т а н о в и в:

У липні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, мають трьох неповнолітніх синів. З серпня 2020 року позивачка з двома молодшими дітьми проживала окремо, старший син залишився проживати з батьком. Відповідач вчиняє фізичне та психологічне насилля відносно неї та дітей. У листопаді 2020 року відповідач самовільно забрав молодших синів у позивачки, тим самим примусово розлучивши їх з матір`ю, ізолював їх від неї, не дає змоги побачитися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Зверталась з приводу створення колишнім чоловіком перешкод у вихованні дітей до управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та ГУПН в Сумській області. Діти прихильні до матері, однак вони бояться батька, оскільки той чинить на них тиск. Відповідач вивіз дітей за кордон з метою переховування їх від матері. 
Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачка просила:
1.Зобов`язати ОСОБА_2 усунути та не чинити перешкоди у вільному особистому спілкуванні, вихованні та побаченні матері, ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
2. Визначити способи участі матері, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з дітьми, згідно з наступним графіком:
1) Забезпечити необмежений зв`язок матері, ОСОБА_1 , з дітьми: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами телефонного зв`язку та/або за допомогою месенджерів та/або відео зв`язку, а також інших видів поштового, електронного зв`язку;
Зобов`язати відповідача забезпечити особистий простір дітей (можливість спілкуватися засобами телефонного зв`язку, відеозв`язку з матір`ю наодинці, без присутності будь-кого).
2) Кожного календарного тижня діти перебувають разом з матір`ю в п`ятницю, суботу та неділю.
Встановити наступний спосіб та порядок виконання рішення у цій частині: зобов`язати відповідача (батька дітей) самостійно доставляти (передавати) дітей матері за її місцем проживання або, за домовленістю, матір самостійно забирає дітей після занять зі школи та зобов`язати матір організувати прибуття дітей в понеділок на навчання до школи.
Встановити наступний графік проведення шкільних канікул:
- Канікули осінні, зимові і весняні (період проведення припадає на календарну осінь/зиму/весну) діти проводять з матір`ю;
- Канікули літні (період проведення припадає на календарне літо):
парний рік: перша половина - з матір`ю, друга половина -з батьком;
непарний рік: перша половина - з батьком, друга половина - з матір`ю.
Період, коли дитина, окремо від батьків, перебуває в оздоровчому таборі, рахується як окремий час, виділений для дитини.
Встановити наступний порядок святкування дня народження та інших свят.
Дні народження дітей та батьків, Різдво Христове, Новий рік, Великдень, 08 березня та інші свята діти проводять з 15.00 год. напередодні до 10.00 год. наступного після свята дня: (наприклад, з 15.00 год. 07 березня по 10.00 год. 9 березня):
парний рік - з матір`ю, непарний рік - з батьком.
Зобов`язати відповідача у разі зміни місця проживання дітей повідомити позивачу (матері дітей) адресу нового місця проживання не пізніше трьох днів з моменту його зміни.
У разі хвороби дітей (дитини) батьки зобов`язуються негайно попереджати один одного про хворобу дітей (дитини), способи лікування шляхом направлення повідомлень у месенджері, дзвінків на телефонні номери батьків або в інший спосіб за домовленістю.
У разі хвороби дитини батькам забезпечується безперешкодне право на перебування з дітьми (дитиною) та доступ до дітей (дитини) незалежно від того, з ким із батьків по графіку побачень повинна перебувати дитина.
Батьки зобов`язуються надавати один одному повну, достатню інформацію стосовно стану здоров`я дітей (дитини) та навчання (зокрема, але не виключно: копію медичної картки дітей (дитини), інші документи, що підтверджують стан здоров`я дітей, копії документів щодо навчання, успішності дітей, номери телефонів вчителів, тренерів, медичної установи) шляхом направлення на електронну адресу іншого з батьків, месенджери або іншим способом за домовленістю.
У разі направлення одним із батьків повідомлення на телефонний номер іншого з батьків щодо інформації, яка стосується дітей, інший з батьків, невідкладно, але не пізніше одного дня, має надати вичерпну інформації відносно дітей (дитини).
У період перебування дітей з кожним із батьків, батьки несуть відповідальність за створення належних та комфортних умов для життя, навчання та розвитку дітей, розвитку гідних якостей дітей, забезпечення гарного самопочуття дітей та стану здоров`я, належного харчування.
У разі не передання дітей іншому з батьків, ненадання інформації про місцеперебування дітей, про стан їхнього здоров`я та навчання, фіксації випадків подавлення внутрішньої свободи дітей (дитини) вважається встановленим невиконання даного регламенту.
Встановити, що графік може бути змінено, в залежності від обставин, за взаємною згодою кожного з батьків за будь-якої форми домовленості (письмово, нотаріально завірено, через органи опіки та піклування або адвоката чи суду).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути та не чинити перешкоди у вільному особистому спілкуванні, вихованні та побаченні матері, ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визначено способи участі матері, ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно з наступним графіком:
- двічі на місяць через вихідні діти перебувають з матір`ю з п`ятниці після шкільних занять, суботу та неділю до 21-00 год. (матір самостійно забирає дітей після занять зі школи та зобов`язується привезти їх батьку);
- мати проводить разом з дітьми половину осінніх та весняних канікул та один тиждень літніх канікул;
- мати проводить з дітьми Великдень, 8 березня та день народження матері, спільно з батьком проводять дні народження дітей.
Вказаний графік може бути змінено з урахуванням бажання, можливості та стану здоров`я дітей та/або за взаємною згодою кожного з батьків .
Зобов`язано ОСОБА_2 у разі зміни місця проживання дітей повідомляти ОСОБА_1 адресу нового місця проживання не пізніше трьох днів з моменту його зміни.
У іншій частині вимог відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 805,20 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сєришевої О.С. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участі у їх вихованні та не забезпечено найкращі інтереси дітей. Мати дітей, ОСОБА_1 , активно проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. У той же час, визначений судом графік участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми не відповідає розумному балансу участі матері у вихованні дітей та має епізодичний характер. Зокрема, в апеляційній скарзі звертається увагу на значне зменшення періодичності побачень ОСОБА_1 з дітьми, обмеження часу на літніх канікулах 7-ми днями.
На думку апелянта, виїзд і перебування дітей за кордоном, в іншій країні, не може непропорційно обмежувати право матері на спілкування з дітьми.
Вказує на те, що відповідач вперше за півтора року дозволив позивачці побачитися з дітьми на 4 години, Це було зроблено безпосередньо перед поданням висновку органу опіки та піклування до суду та напередодні судового засідання, на якому було прийнято рішення у справі. Потім ситуація знову повернулася назад: ігнорування звернень, дзвінків позивачки щодо можливості подальших зустрічей з дітьми.
Стверджує, що діти не можуть вільно спілкуватися з матір`ю, маючи власні мобільні телефони, оскільки знаходяться під впливом та контролем батька, який забороняє, обмежує, не схвалює контакт.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином найкращі інтереси дітей, прийняв рішення лише виходячи з позиції відповідача та органу опіки та піклування, рекомендаційний висновок, якого було покладено в основу рішення. Тоді як, матеріали справи не містять думки дітей щодо позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 повідомлений про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даної сторони, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, його позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника – адвоката Гаврилюк Н.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не у повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-11 т. 1).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2021 р. у справі №591/8283/20 шлюб між сторонами розірвано, відмовлено у задоволенні вимог про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (а.с. 12-14 т. 1).
Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2020 р. ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_1 (а.с. 15 т. 1).
Протягом 2021-2023 років позивачка неодноразово зверталась до Служби у справах дітей Сумської міської ради з заявами щодо сприяння можливості її участі у вихованні дітей, обстеження умов їх проживання, тощо. Також зверталась до органів Національної поліції з заявою щодо сприяння у побаченнях з дітьми. На заяви надавалися відповіді (а.с. 16-23 т. 1).
Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 07.02.2025 р. надано висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого служба вважає можливим визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з її дітьми:
- двічі на місяць через вихідні діти перебувають з матір`ю з п`ятниці після шкільних занять, суботу та неділю (матір самостійно забирає дітей після занять зі школи та зобов`язується привезти їх батьку);
- проводити разом з дітьми половину осінніх та весняних канікул, та один тиждень літніх канікул;
- святкувати разом Великдень, 8 березня та день народження матері, спільно з батьком проводити дні народження дітей.
Відповідно до змісту висновку спеціалістом управління 07.01.2025 р. проведено телефонну розмову за допомогою телеграму з ОСОБА_3 , який повідомив, що всі діти систематично спілкуються з матір`ю по телефону і відеозв`язку, розмова триває від 10 до 30 хвилин. Руслан розповів, що вони 01.02.2025 р. всі їздили в Німеччину скуплятися і цілий день провели разом з мамою та татом. ОСОБА_10 віддала дітям куплені нею телефони, ОСОБА_11 дала 50 евро, а меншим дітям по 20 евро, щоб вони наклеїли скло на телефони. Зі слів ОСОБА_11 вони добре провели час, гуляли в парку, ходили в кафе. На запитання чи говорила з ним мама щодо того, яким чином вона хоче бачитись з ним та братами, відповів, що «ні». Спеціаліст Управління розповів Руслану про графік зустрічей, які заявлені у позові ОСОБА_1 . ОСОБА_11 заявив, що йому не підходить такий формат спілкування з матір`ю. Він пояснив, що на вихідних він спілкується з друзями, спільно проводить час відпочинку з братами та батьком, а на канікулах вони планують мандрувати, тому такий графік йому не підходить. У нього не буде вільного часу. Зі слів ОСОБА_11 йому підходить більше варіант, коли вони зателефонують самі мамі і домовляються про час та місце зустрічі. Під час бесіди з ОСОБА_11 , він повідомив, що батько знаходиться на роботі, а молодші брати в школі.
07.01.2025 р. спеціалістом Управління проведено бесіду з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Діти були вміру контактні, не охоче відповідали на запитання. Повідомили, що спілкуються з мамою по телефону ОСОБА_11 , хоча в них є свої телефони. Розповіли, що бачились з мамою у Німеччині, разом ходили у музей паровозів, магазин, їли. Зі слів дітей вони дуже скучили за матір`ю, час провели разом добре. ОСОБА_12 та ОСОБА_14 розповіли, що не готові проводити кожні вихідні з позивачкою, бо у них не залишиться вільного часу на себе. На питання, які ставилися дітям щодо графіку побачень з матір`ю їм було дуже важко відповідати, діти розгубилися (а.с. 42-43 т. 2). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матір має право на спілкування з дітьми, та погодився із запропонованим третьою особою графіком, який на переконання суду буде зручним як для дітей, так і для матері, оскільки діти та матір проживають за кордоном у різних країнах. При визначенні такого графіку суд врахував вік дітей, час, які вони можуть витрачати на навчання та власне дозвілля, а також пояснення, які діти надали співробітнику органу опіки та піклування стосовно бажаного часу спілкуватися з матір`ю. Окрім того, суд зазначив, що вказаний графік може бути змінено з урахуванням бажання та можливості дітей та/або за взаємною згодою кожного з батьків.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, визначаючи спосіб участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення в цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
За ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За змістом ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Суд першої інстанції правильно констатував, що між сторонами існує спір, який потребує вирішення щодо участі матері, яка проживає окремо, у вихованні синів, часу та способів її спілкування з дітьми.
При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.
Отже, вирішуючи цей спір, з урахуванням вимог закону, слід виходити з того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дітей, а визначений спосіб участі матері у їх вихованні повинен максимально відповідати саме інтересам дітей.
Такий висновок відповідає розумному балансу участі матері у вихованні дітей.
Апеляційний суд, проаналізувавши встановлені обставини справи, враховуючи характер стосунків, які склались між батьками дітей, їх вік, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з синами та участь у їх вихованні, бажання матері брати участь у вихованні синів, вважає визначений судом першої інстанції порядок зустрічей матері з дітьми в основному таким, що відповідає інтересам дітей та не може завдати шкоди їх психічному здоров`ю.
Разом з тим, апеляційний суд констатує, що визначений графік побачень з дітьми не враховує в повній мірі інтереси матері під час канікул дітей, обмежуючи час на літніх канікулах 7-ми днями та виключаючи час на зимових канікулах. 
З врахуванням усіх наведених обставин, потрібно дещо скоригувати визначений графік побачень з дітьми під час канікул, а саме необхідно позивачці - матері дітей визначити половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для проведення разом дітьми , тобто в цій частині рішення слід змінити.
Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, змінивши рішення суду в частині визначення способів участі у вихованні дитини, а в іншій частині рішення суду потрібно залишити без змін.
Підстав для скасування судового рішення в повному обсязі судова колегія з урахуванням обставин даної справи не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Оскільки рішення суду фактично залишається без змін, тому розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 382, 384, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сєришевої Ольги Сергіївни – задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2025 року в частині визначення способів участі у вихованні дитини – змінити.
Абзац п`ятий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:
« - мати проводить разом з дітьми половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул;»
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

О. М. Черних