Справа № 522/17047/25-Е
Провадження 2/522/7654/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
29 грудня 2025 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії. 
Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області з травня 2022 року, упродовж тривалого часу отримував пенсію по інвалідності, виплата якої неодноразово продовжувалася, зокрема на період дії воєнного стану. Підставою для звернення до суду став отриманий від експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи витяг з рішення, згідно з яким відповідачу з 01.06.2024 року групу інвалідності не встановлено. У зв`язку з цим за період з червня 2024 року по травень 2025 року виникла переплата пенсійних коштів у розмірі 67 491,63 грн. Позивач стверджує, що дана сума підлягає поверненню на підставі статей 1212 та 1215 Цивільного кодексу України, оскільки виплата відбулася внаслідок недобросовісності відповідача та подання ним недостовірних документів для призначення пенсії. Попри направлене повідомлення про необхідність добровільного повернення коштів, відповідач борг не сплатив, що змусило орган Пенсійного фонду звернутися до суду для примусового стягнення надміру виплаченої суми та судового збору з метою недопущення незаконного витрачання бюджетних коштів.
31.07.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 
18.09.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки призначення йому пенсії по інвалідності відбулося на законних підставах у зв`язку зі стійким і тривалим розладом здоров`я. Медична документація, що охоплює період з 2015 року по теперішній час, підтверджує наявність у ОСОБА_1 тяжкої форми гіпертонічної хвороби (III стадії, ризик 4) із частими злоякісними кризами, а також перенесений у лютому 2022 року гострий інфаркт міокарда зі стентуванням, що призвело до встановлення йому II групи інвалідності. Протягом усього періоду отримання пенсійних виплат відповідач неодноразово проходив стаціонарне лікування в спеціалізованих закладах, що підтверджується виписними епікризами, результатами ЕКГ, Ехо-КС та іншими клініко-лабораторними дослідженнями, які фіксують серцеву недостатність (NYHA III ФК), стенозуючий коронаросклероз та супутні патології.
Відповідач наголошує, що повторний огляд МСЕК у червні 2024 року підтвердив його статус особи з інвалідністю II групи до липня 2026 року, що спростовує твердження позивача про подання недостовірних або фіктивних даних. Подальша зміна статусу та виникнення спірної переплати стали наслідком проведення перевірок у межах загальнодержавних заходів щодо реформування системи МСЕК та оцінювання функціонального стану посадових осіб, а не зловживань з боку пенсіонера. Оскільки виплати здійснювалися органом Пенсійного фонду добровільно, за наявності реальних медичних показань та без ознак недобросовісності з боку отримувача, вони не підлягають поверненню відповідно до вимог статті 1215 Цивільного кодексу України. Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для стягнення коштів відсутні, оскільки факт належного медичного обґрунтування інвалідності на момент здійснення виплат є доведеним.
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки виплата пенсії за спірний період здійснювалася на підставі чинних на той момент рішень МСЕК, які підтверджували наявність II групи інвалідності. ОСОБА_1 наголошує на відсутності в його діях ознак недобросовісності або зловживань, оскільки інвалідність була встановлена внаслідок тяжких хронічних захворювань серцево-судинної системи, що підтверджується тривалим анамнезом та численними госпіталізаціями. Рішення про скасування групи інвалідності, прийняте експертною командою ДУ «УкрдержНДІ МСПІ МОЗ України» у квітні 2025 року, наразі оскаржується в судовому порядку (справа № 420/21831/25), що ставить під сумнів правомірність висновків про відсутність підстав для інвалідності з 01.06.2024 року.
На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягнути на його користь витрати на правничу допомогу.
В судове засідання призначене на 29.12.2025 року сторони незз`явились, про дату та час судового засідання сповіщені належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 16.05.2022 року отримував пенсію по інвалідності II групи, призначену згідно із Законом №1058 (підтверджується копією заяви №3533 від 25.05.2022 та протоколами призначення пенсії). Підставою для виплати пенсії стали послідовні рішення медико-соціальних експертних комісій, зокрема довідки МСЕК серії 12 ААВ №520863 від 18.06.2024, серії 12 ААГ №490505 від 15.05.2023 та серії 12 ААГ №887204 від 10.06.2024, якими Відповідачу підтверджувався статус особи з інвалідністю II групи внаслідок загального захворювання.
Разом з тим, на виконання Указу Президента України №732/2024 щодо перевірки обґрунтованості рішень МСЕК, Відповідач пройшов обстеження у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» у місті Дніпро. Згідно з Витягом з рішення експертної команди №ЦО-4554 від 25.04.2025, попереднє рішення про встановлення II групи інвалідності було визнано необґрунтованим, а групу інвалідності не встановлено з 01.06.2024. На підставі цього документа Позивач провів розрахунок боргу, згідно з яким за період з 01.06.2024 по 31.05.2025 виникла переплата пенсії у сумі 67 491,63 грн (підтверджується розрахунком боргу та рішенням про прийняття переплати на облік).
Судом також зафіксовано, що на момент розгляду справи Відповідачем ініційовано судове оскарження рішення про скасування інвалідності в Одеському окружному адміністративному суді (справа №420/21831/25, ухвала про відкриття провадження від 09.07.2025).
Основними завданнями Пенсійного фонду України є участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного страхування, а також ефективне використання коштів Пенсійного фонду України, здійснення в межах своєї компетенції контрольних функцій.
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннях районах, містах і районах у містах.
Отже, Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах.
Згідно зі ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 64 від 21 березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Згідно зі ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання пенсії, оскільки правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17).
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а.
Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що відповідач не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, на відповідача може бути покладений обов`язок про повернення надміру виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення об`єктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність об`єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних.
Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняттю рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання вказаного позову до суду слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії – відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 05.01.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

29.12.25