СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/4274/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:
секретаря судового засідання – Пархоменко О.В.;
прокурора - Ногіна О.М. прокурор відділу Харківської обласної прокуратури посвідчення №072833 від 01.03.2023 в залі суду;
представника ФОП Лазуренко - адвокат Радченко Є.В. ордер АХ №1316870 від 06.01.2026 в залі суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури м. Харкова (вх.№2690 Х/1) на ухвалу постановлену Господарським судом Харківської області у складі судді Ємельянової О.О. 04.12.2025 (повний текст складений та підписаний 04.12.2025) у справі №922/4274/25
за позовом Слобідської окружної прокуратури міста Харкова
до 1. Харківської міської ради; 
2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради;
3. Фізичної особи Лазуренко Алли Іванівни
про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Слобідська окружна прокуратура міста Харкова звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів : 1. Харківської міської ради, 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, відповідача, 3. фізичної особи ОСОБА_1 про:
- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.09.2015 року №5297-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою – підприємцем Лазуренко Аллою Іванівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №1958;
- зобов`язання ОСОБА_1 повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 464009063101 - нежитлові приміщення підвалу № 1-:-6, 3а, 3б, 3в, 3г, 3д у житловому будинку літ."А-14", загальною площею 84,8 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.
Також до стягнення заявлені судові витрати.

Крім того, прокурором також було подано до Господарського суду Харківської області заяву про забезпечення позову (вх. №4274 від 03.12.2025 року), у якій останній, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- заборони Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу № 1-:-6, 3а, 3б, 3в, 3г, 3д у житловому будинку літ."А-14", загальною площею 84,8 кв.м, (реєстраційний номер 464009063101), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати просить суд, покласти на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у задоволенні заяви Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області про забезпечення позову (вх. №4274/25 від 03.12.2025 року) відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд дійшов висновків про те, що прокурором не надано до суду жодних належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких він звернувся, а самі лише припущення прокурора, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, та вжиття заходів забезпечення позову, які є неспівмірними та порушують права інших осіб.

16.12.2025 в системі "Електронний суд" від Слобідської окружної прокуратури м. Харкова до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. У скарзі просить суд:
1. прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі;
2. скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.12.2025 у справі №922/4274/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі;
3. здійснити перерозподіл судових витрат;
4. судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з відповідачів на користь Харківської обласної прокуратури;
5. справу розглядати за участю представника Харківської обласної прокуратури.

Доводи апеляційної скарги:
Апелянт стверджує, що місцевий господарський суд обмежився загальними нормами щодо доказування в процесі розгляду заяви про забезпечення позову та не надав оцінки поведінці відповідача 3 та його можливого ухилення від виконання судового рішення, не оцінив подані прокуратурою докази.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 справу №922/4274/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області справу №922/4274/25 (матеріали оскарження ухвали від 04.12.2025).
Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Слобідської окружної прокуратури м. Харкова, до надходження матеріалів справи (оскарження ухвали від 04.12.2025 у справі №922/4274/25).
23.12.2025 справа №922/4274/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2025, крім іншого, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 14.01.2026.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
В судове засідання прибули лише прокурор та представник ФОП Лазуренко А.І., інші учасники уповноважених представників до судового засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.
Представник ФОП Лазуренко А.І. просить суд оголосити перерву в судовому засіданні, оскільки лише 08.01.2026 довідався про апеляційне провадження у даній справі, тому не встиг підготувати відзив на апеляційну скаргу. Крім того, пояснив, що вважає за необхідне заслухати позицію міської ради, яка не направила відзив на апеляційну скаргу та не направила уповноваженого представника до судового засідання.
Прокурор пояснив, що вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників провадження, оскільки їх явка до судового засідання не визнавалась обов`язковою. Крім того, прокурор зауважила, що предметом даного апеляційного провадження є перегляд ухвали суду першої інстанції, тому строк розгляду скарги становить один місяць.
Заслухавши пояснення представника ФОП Лазуренко А.І. та прокурора, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку оголосити перерву в судовому засіданні до 20.01.2026.
16.01.2026 від ФОП Лазуренко А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти вимог та доводів апеляційної скарги. Зазначає про те, що ФОП Лазуренко А.І. фактично користується спірним приміщенням з 2014 року; оспорюваний договір купівлі-продажу укладений 28.09.2015. Вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, що дії щодо спірного нерухомого майна відбулись у 2015 році, а прокурор звернувся до суду з позовом 03.12.2025, лише через 10 років після укладення договору. Зауважує на тому, що прокурором не надано жодних доказів, які свідчать, що відповідач 3 у період з 2015 року по 2025 рік вчиняла/вчиняє дії щодо спірного нерухомого майна, які свідчать про те, що у разі задоволення позовних вимог виконання рішення буде ускладнено.
Крім того, повідомляє про те, що очікуються витрати на правову допомогу у орієнтовному розмірі 20000грн.
Харківська міська рада, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відзивів на апеляційну скаргу не направили, в судові засідання Східного апеляційного господарського суду уповноважених представників не направили, про причини неявки не повідомили.
Східний апеляційний господарський суд установив, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи завчасно та в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників першого та другого відповідачів.
В судовому засіданні 20.01.2026 прокурор повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити.
Представник ФОП Лазуренко А.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду Харківської області, яку вважає законною та обґрунтованою.
Перевіривши дотримання місцевим господарським судом під час постановлення оскаржуваної ухвали вимог процесуального та правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Порядок вжиття судом заходів забезпечення позову врегульований статтями 136, 137, 140, 144 Господарського процесуального кодексу України.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 13.12.2023 у справі №921/290/23, від 31.05.2023 у справі №906/1223/22, від 21.12.2022 у справі №911/121/22.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 16.11.2023 у справі №921/333/23, від 13.07.2022 у справі №904/4710/21.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.
Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.
Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.
Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №907/269/22, від 04.04.2023 у справі №907/268/22, від 04.04.2023 у справі №915/577/22.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31.10.2022 у справі №910/4192/22, у немайнових спорах суд вживає заходів забезпечення позову з превентивною метою щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, та, зважаючи на завдання господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), суд має встановити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення чи суттєвого утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
У справі №910/1040/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 зазначила, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
У постановах Верховного Суду у справах: від 20.09.2022 №916/307/22, від 03.03.2023 №907/269/22; від 04.04.2023 №907/268/22; від 04.04.2023 №915/577/22 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.
Так, у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, у постановах Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №904/1934/23, від 04.09.2025 у справі №914/444/25.
Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Визначення такого поняття як арешт майна міститься у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19. Так, арешт майна - це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Предметом спору у даній справі є:
- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.09.2015 року №5297-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою – підприємцем Лазуренко Аллою Іванівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №1958;
- зобов`язання Лазуренко Аллу Іванівну повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 464009063101 - нежитлові приміщення підвалу № 1-:-6, 3а, 3б, 3в, 3г, 3д у житловому будинку літ."А-14", загальною площею 84,8 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.
Підставою для звернення прокурора з вищевказаною позовною заявою стали матеріали кримінального провадження, якими підтверджено порушення процедури приватизації комунального майна шляхом його викупу орендарем без проведення поліпшень, без аукціону чи конкурсу.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор посилається на те, що у разі задоволення позовних вимог третій відповідач у справі – ФОП Лазуренко А.І. втрачає право власності на спірне майно та повинна буде повернути це майно. Водночас, без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна ФОП Лазуренко А.І. може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд у будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вчинення будь-яких дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову, призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено.
Таким чином, як зазначає прокурор, наявність у ФОП Лазуренко А.І. правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. До того ж, ФОП Лазуренко А.І., дізнавшись про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.
Східний апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у поданій прокурором на розгляд суду заяві про забезпечення позову викладені лише припущення заявника щодо ймовірності невиконання Фізичною особою-підприємцем Лазуренко А.І. рішення суду та відсутність жодного доказу наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, зокрема, доказів, які б свідчили про вчинення Фізичною особою-підприємцем Лазуренко А.І. дій, направлених на ухилення від виконання рішення, у разі задоволення позову, оскільки такі висновки суперечать наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Східний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що наявність у Фізичної особи-підприємця Лазуренко А.І. правомочностей власника спірного майна вказує на можливість у будь-який момент (в тому числі під час розгляду судом цієї справи, але до прийняття остаточного рішення) розпорядитися цим майном на користь третіх осіб, що може призвести до неможливості виконання рішення в цій справі про витребування спірного майна з володіння Фізичної особи-підприємця Лазуренко А.І. (у разі задоволення такого позову).
Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння третього відповідача у разі задоволення такого позову.
Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.
Східний апеляційний господарський суд зазначає, що зазначений захід забезпечення позову не завдає шкоди Фізичній особі-підприємцю Лазуренко А.І., адже не позбавляє її прав на володіння та користування майном, здійснення підприємницької діяльності, отримання доходів тощо, а лише тимчасово обмежить право розпорядитися спірним майном, відчужити його третім особам, передати нерухоме майно в оренду, заставу, змінити його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділити, виділити чи об`єднати.
Заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження спірного об`єкта у відповідному правовому статусі) з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Заявлені заходи забезпечення безпосередньо стосуються предмета спору.
Крім того, суд бере до уваги, що ФОП Лазуренко А.І. ані під час розгляду заяви господарським судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не зазначила, яким чином вжиття наведених заходів та збереження у зв`язку з цим існуючого стану, порушують її права, та не навела обставин, що в сукупності свідчили б про можливість заявника отримати повний захист оспорюваного права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду, якщо позов буде задоволено, але зазначені заходи забезпечення позову у цій справі не будуть вжиті судом (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2025 у cправі №914/444/25).
Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими аргументи заявника апеляційної скарги про те, що перебування об`єктів нерухомого майна, що є предметом спору, у власності третього відповідача свідчить про реальну можливість подальшої їх передачі цією особою у власність або в користування іншим особам. А подальше відчуження об`єктів нерухомого майна ФОП Лазуренко А.І. до закінчення розгляду даного позову призведе до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити права заявника в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Під час апеляційної скарги доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про її задоволення.
Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора, оскільки вони зроблені без урахування наведених правових позицій Верховного Суду, в зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Оскільки питання по суті заявлених позовних вимог не вирішувалось, то розподіл судових витрат за наслідками даного апеляційного провадження не здійснюється.

Керуючись ст. 270, п.2 ч.1 статті 275, п.1 та п. 4 ч.1 статті 277, статтями 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури м. Харкова задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 у справі №922/4274/25 скасувати.

Задовольнити клопотання прокурора про вжиття заходів забезпечення позову.
Вжити заходи забезпечення позову:
- заборонити Міністерству юстиції України, усім його структурним підрозділам та відділам, а також будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень підвалу № 1-:-6, 3а, 3б, 3в, 3г, 3д у житловому будинку літ."А-14", загальною площею 84,8 кв.м, (реєстраційний номер 464009063101), розташованих за адресою: м. Харків, проспект Аерокосмічний (раніше просп. Гагаріна), 84.

Стягувач: Слобідська окружна прокуратура міста Харкова (вул. Тепловозна, 8 м. Харків, 61191, ЄДРПОУ 0291010826)

Боржник: Фізична особа-підприємець Лазуренко Алла Іванівна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 21.01.2026.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін