ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

05 лютого 2026 року	Справа №160/32866/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Кіровоградській області), відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач 3, ГУ ПФУ у Вінницькій області) в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 045650023216 від 19 серпня 2025 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про результати розгляду заяви від 11 вересня 2025 року № 9 та рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 045650023216 від 03 листопада 2025 року, згідно яких ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу роботи по Списку № 2 у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління № 1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року із них у важких умовах праці по Списку № 1 з 24.02.1992 по 31.08.1995 на посаді монтажника технологічних трубопроводів; в період з 01.09.1995 по 30.06.1996 року на посаді електрозварювальником ручної зварки; в період з 01.07.1996 року по 30.11.1996 року на посаді монтажних сталевих та залізобетонних конструкцій; в період з 01.12.1996 року по 21.08.2000 року на посаді монтажник по монтажу сталевих залізобетонних конструкцій, повний робочий день в шкідливих умовах праці, як такий, що дає право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2; та якими відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання в ПТУ № 4 м. Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальних ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний № 443 та періоду роботи з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 ) та відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 по досягненню 60 років через недостатність необхідного стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 на день виникнення права на пенсію за віком, до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періоди роботи у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління № 1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» з 24.02.1992 по 31.08.1995 на посаді монтажника технологічних трубопроводів; в період з 01.09.1995 по 30.06.1996 року на посаді електрозварювальником ручної зварки; в період з 01.07.1996 року по 30.11.1996 року на посаді монтажних сталевих та залізобетонних конструкцій; в період з 01.12.1996 року по 21.08.2000 року на посаді монтажник по монтажу сталевих залізобетонних конструкцій, як особі, яка працювала повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоду навчання в ПТУ № 4 м. Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальних ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний № 443;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоду роботи з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по Списку № 2 по досягненню 60 років на підставі пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 серпня 2025 року (дня звернення до відповідача з відповідною заявою);
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має страховий стаж понад 31 рік, з них він працював у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління № 1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року, з яких у важких та шкідливих умовах праці по Списку № 2 понад 8 років, тож вважає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням пільгового стажу. Проте, оскаржуваними рішеннями відповідачів у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу було відмовлено, оскільки зараховано не весь пільговий стаж роботи по Списку №2 та не весь страховий стаж. Такі дії позивач вважає незаконними та протиправними, так як на сьогодні є всі необхідні документи для зарахування йому пільгового та страхового стажу роботи та призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій. Усі необхідні документи для призначення пенсії надавались відповідачам. Належним способом захисту порушених прав позивач вважає зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за віком з урахуванням положень щодо періоду роботи у шкідливих умовах праці по Списку № 2.
Ухвалою суду від 05.12.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В ухвалі суду від 05.12.2025 року відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зареєстроване в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи". 
Ухвала суду від 05.12.2025 року, якою відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 1 - 05.12.2025 року 20:20, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Копія позовної заяви та додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 1 – 19.11.2025 року 04:00, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Однак Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористалось.
Від відповідача-2: ГУ ПФУ у Кіровоградській області, через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не погоджується з позовними вимогами та не визнає їх, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що за наслідками розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 12.08.2025 щодо призначення йому пенсії за віком, а також доданих до заяви документів, ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято Рішення від 19.08.2025 № 045650023216, відповідно до якого позивачу відмовлено в призначенні такого виду пенсії. Підставами для відмови слугувало те, що страховий стаж позивача становить 28 років 9 місяців 4 дні. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди: навчання з 02.09.1986 по 23.01.1987 згідно атестату (№ 4297), оскільки документ не засвідчено підписом директора училища; трудової діяльності згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 ) з 05.10.1989 по 03.08.1990, оскільки період роботи передує даті заповнення документа (04.09.1990) та з 01.07.2000 по 21.08.2000, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру за даний період відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України. Водночас, до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не зараховано періоди роботи у Дочірньому підприємстві "Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування ВАТ "Дніпродомнаремонт" з 24.02.1992 по 31.08.1995, з 01.09.1995 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 30.11.1996, з 01.12.1996 по 21.08.2000, як особі, яка працювала повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, оскільки до заяви не долучено уточнюючі довідки, передбачені пунктом 20 Порядку № 637 та підтверджуючі документи, на підставі яких можливо визначити право на обчислення пільгового стажу. Зауважив, що для зарахування періодів навчання/роботи необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем навчання/роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідки про перейменування (в разі необхідності). Отже, права на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058, з урахуванням наявних документів, позивач набуде після досягнення 63-річного віку - з 10.05.2028 року. 3 огляду на зазначене відповідач 2 вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору відповідач 2 зазначив, що Пенсійний фонд України та його органи були звільнені від сплати судового збору, у зв`язку з чим Головному управлінню не виділялись бюджетні асигнування для сплати судових витрат, а використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом забороняється, тому вимога позивача про стягнення судових витрат з Головного управління є безпідставною.
Від відповідача-3: ГУ ПФУ в Вінницькій області , через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не погоджується з позовними вимогами, зазначає про їх безпідставність та в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви позивача від 27.10.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV ГУ ПФУ в Вінницькій області прийнято рішення від 03.11.2025 року №045650023216 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими до заяви позивача документами до страхового стажу позивача по записах дублікату трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані періоди роботи: 05.10.1989-03.08.1990 - період початку трудової діяльності передує даті видачі дублікату трудової книжки від 04.09.1990 року; 01.07.2000- 21.08.2000 - оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях на застраховану особу, тоді як персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами. Страховий стаж позивача складає 28 років 11 місяців 4 дні, в.т.ч. робота на пільгових умовах за Списком №2 - 1 рік 10 місяців, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком у віці 60 років. З огляду на зазначене відповідач 3 наголошував, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню. Щодо стягнення судового збору зауважив, що Пенсійний фонд функціонує як самостійна фінансова структура, його кошти не входять до державного бюджету і не можуть бути використані на інші цілі, крім виплати пенсій і допомоги.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.08.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням страхового стажу роботи у пільгових умовах по Списку №2.
Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області.
За результатами розгляду вищевказаної заяви про призначення пенсії позивачу, ГУ ПФУ в Кіровоградській області було прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії №045650023216 від 07.11.2025 року, в якому зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж особи становить 28 років 9 місяців 4 дні. 
В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди:
- навчання з 02.09.1986 року по 23.01.1987 року згідно атестату (№4297), оскільки документ не засвідчено підписом директора училища; 
- трудової діяльності згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 ) з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року - оскільки періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки (04.09.1990) та з 01.07.2000 року по 21.08.2000 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру за даний період відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України.
Також у рішенні зазначено, що для зарахування періодів навчання/роботи необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем навчання/роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідки про перейменування (в разі необхідності). 
Право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058, з урахуванням наявних документів, позивач набуде після досягнення 63-річного віку - з 10.05.2028 року.
17.09.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив повідомити про результати розгляду пенсійних матеріалів та результати розгляду Архівної довідки №4/5-825 від 30.07.2025 року з додатками виданої Управлінням архівної справи Дніпровскої міської ради та щодо зарахування до його пільгового стажу роботи у важких та шкідливих умовах праці по Списку №2, а також надати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за результатами розгляду його пенсійних матеріалів.
За результатами розгляду заяви позивача від 17.09.2025 року, Комісією при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято Рішення від 11.09.2025 року №9, яким підтверджено періоди роботи позивача з 01.12.1996 по 31.05.1998, з 01.08.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 31.01.1999, для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.
У рішення також зазначено, що в трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено що працював на роботах передбачених Списком повний робочий день.
Також зазначено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2000 рік суми нарахувань відсутні.
Архівними документами та записом в трудовій книжці не підтверджено, що в період з 24.02.1992 по 31.08.1995 заявник працював на умовах, які дають право на пільгову пенсію, тобто був постійно зайнятий на ремонті металургійного обладнання.
27.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням страхового стажу роботи у пільгових умовах по Списку №2.
Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області.
За результатами розгляду вищевказаної заяви про призначення пенсії позивачу, ГУ ПФУ у Вінницькій області було прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії №045650023216 від 03.11.2025 року, в якому зазначено, що страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 4 дні, робота на пільгових умовах за Списком №2 – 1 рік 10 місяців. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані періоди роботи:
- 05.10.1989 – 03.08.1990 – період початку трудової діяльності передує дати видачі дублікату трудової книжки від 04.09.1990 року;
- 01.07.2000 року по 21.08.2000 року - оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях на застраховану особу.
Зазначено, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 року є обов`язковим, за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами.
Також у рішенні зазначено, що не зараховано навчання з 01.09.1986 по 23.01.1987 згідно атестату (№4297), оскільки документ не засвідчено підписом директора училища, потребує уточнення.
Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки на дату звернення.
Вважаючи протиправними рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області №045650023216 від 19 серпня 2025 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про результати розгляду заяви від 11 вересня 2025 року № 9 та рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №045650023216 від 03 листопада 2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон України №1058-IV).
Водночас, Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон України №1788-XII) відповідно до норм Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із п. 16 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ст.1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно із ст.26 Закону України №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Тоді як, відповідно до п. б ст. 13 Закону України №1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Аналогічні приписи містяться і у п.2 ч.2 ст.114 Закону України №1058-IV, відповідно до якого на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Проте, статтю 13 Закону України №1788-XII визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Щодо застосування пункту б статті 13 Закону України №1788-XII, Конституційний Суд у пункті 3 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року зазначив наступне: 
"Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
„На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:…
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам…".
Отже, враховуюче Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та редакцію пункту б статті 13 Закону України №1788-XII, яка підлягає застосуванню на цей час, чоловіки, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у п.б статті 13 Закону України №1788-XII, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. 
Згідно з статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі – Порядок № 22-1) встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком в тому числі додаються такі документи:
- документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
- документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії; документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Відповідно до п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; 
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
На момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року №162.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В подальшому наказом Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України, Міністерства праці України №58 від 29.07.93 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі – Інструкція №58).
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
З оскаржуваних позивачем рішень судом встановлено, що відповідачами відмовлено у призначенні позивачу пенсії, визначено його страховий стаж на момент останнього звернення (27.10.2025 року) 28 років 11 місяців 4 дні, роботу на пільгових умовах за Списком №2 – 1 рік 10 місяців та не зараховано до страхового стажу:
навчання з 01.09.1986 по 23.01.1987 згідно атестату (№4297), оскільки документ не засвідчено підписом директора училища, потребує уточнення;
по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи:
- 05.10.1989 – 03.08.1990 – період початку трудової діяльності передує дати видачі дублікату трудової книжки від 04.09.1990 року;
- 01.07.2000 року по 21.08.2000 року - оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях на застраховану особу;
Окрім того, за весь період роботи з лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт», зараховано лише 1 рік 10 місяців роботи на пільгових умовах за Списком №2 - з 01.12.1996 по 31.05.1998, з 01.08.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 31.01.1999.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1986 по 23.01.1987 згідно атестату (№4297), оскільки документ не засвідчено підписом директора училища, потребує уточнення, суд зазначає наступне.
Згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний № 443, ОСОБА_1 навчався в ПТУ № 4 м. Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальник ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року.
З копії атестату дійсно вбачається, що атестат засвідченого підписами головою екзаменаційної комісії та заступником директора училища по навчально-виробничій частині (роботі), проте відсутній підпис у графі директор училища.
Водночас, усі інші реквізити в атестаті позивача присутні, та відповідно до отриманого в даному навчальному закладі атестату позивач в подальшому працював електрозварювальником ручної зварки на підприємствах - що підтверджується записами у трудовій книжці.
Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України №1788-ХІІ до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Частиною 4 ст.24 Закону України №1058-VI передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Конституційний суд України в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Отже, до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.
За пп. «з» частини 1 пункту 109 розділу VIII Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 (чинного на момент здобуття позивачем освіти в ПТУ), крім роботи в якості робітника або службовця до загального стаж роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно- технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Крім того, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.
Окрім того, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації, оформлення атестата або за видачу довідок. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, виданих відповідальними особами.
Водночас, територіальні органи Пенсійного фонду мають право вимагати документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте такими правами відповідачі не скористались, доказів протилежного до суду не надано.
Також судом встановлено, що згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 Вільнянська міська територіальна громада Запорізької області відносить до територій можливих бойових дій з 01.02.2023 року.
Отже, при розгляді даної справи суд враховує доводи позивача про те, що на цей час, в зв`язку з військовою агресією російської федерації, у Запорізькій області ведуться бойові дії, що призводить до обстрілів населених пунктів, зокрема в районі, де розташоване місто Вільнянськ, тож у позивача відсутня можливість звернутися до ВНЗ «Вільнянський професійний ліцей» (яке є правонаступником ПТУ № 4 м. Вільнянська Запорізької області) або місцевих архівів за отриманням відповідної довідки про підтвердження факту навчання задля включення періоду навчання до страхового стажу позивача, з метою захисту його прав на отримання пенсії за віком.
На підстави вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачі відмовили позивачу в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання в ПТУ № 4 м.Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальник ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року, згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний № 443, без належного дослідження усіх обставин та наданих позивачем документів, тому така відмова є необґрунтованою та безпідставною, а відповідний період навчання ОСОБА_1 в ПТУ № 4 м.Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальник ручної підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 періоду його роботи з 05.10.1989 – 03.08.1990, оскільки період початку трудової діяльності передує даті видачі дублікату трудової книжки від 04.09.1990 року, суд зазначає наступне.
Згідно з записами у дублікаті трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 , дата заповнення якої вказана 04.09.1990 року:
- 05.10.1989 року позивач був прийнятий на роботу у Дніпровське автотранспорте підприємство 11228 на посаду бетонозварщика 2-го разряду;
- 07.05.1990 року його переведено на посаду водія автобуса;
- 03.08.1990 року звільнений за власним бажанням.
Отже, записи про період роботи позивача з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року у дублікаті його трудової книжки дійсно передують вказаній даті заповнення трудової книжки.
Водночас, законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу в спірний період.
Суд наголошує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії, оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.
Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Отже, не зарахування до страхового стажу позивача по запису у дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 періоду його роботи з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року, оскільки період початку трудової діяльності передує даті видачі дублікату трудової книжки від 04.09.1990 року, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, а зазначений період роботи підлягає зарахування до його страхового стажу.
Щодо не зарахування до страхового стажу по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 періоду роботи позивача з 01.07.2000 року по 21.08.2000 року – оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях на застраховану особу, суд зазначає заступне.
Поняття “страховий стаж” запроваджено Законом України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набув чинності з 01.01.2004 року.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України №1058-VI страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 1 Закону України №1058-ІV визначено, що:
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники – роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Частиною 4 ст.24 Закону України №1058-VI передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 року згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення”, а після 01.01.2004 року – Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
До 01 січня 2004 року стаж роботи вимірювався періодами роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці – "трудовий стаж" та автоматично зараховувся, як страховий стаж. 
Тоді як, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. 
З вищевикладеного випливає, що періоди роботи починаючи з 01.01.2004 року зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків та за наявності зазначеної інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, водночас станом на 2000 рік така умови для зарахування до страхового стажу період роботи особи, як сплата страхових внесків, законодавством не визначалась.
Окрім того, за змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Суд зазначає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.
Також Верховний суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а вказав на неприпустимість позбавлення соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві особи, внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, оскільки це суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже такі обставини не можуть бути підставою для незарахування до його страхового стажу період його роботи на такому підприємстві.
Отже, не зарахування до страхового стажу по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 періоду роботи позивача з 01.07.2000 року по 21.08.2000 року – оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях на застраховану особу, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, а тому цей період роботи підлягає зарахування до страхового стажу позивача.
Щодо зарахування відповідачами за весь період роботи позивача з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт», 1 року 10 місяців роботи на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 17.09.2025 року, Комісією при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято Рішення від 11.09.2025 року №9, яким підтверджено періоди роботи позивача з 01.12.1996 по 31.05.1998, з 01.08.1998 по 30.09.1998, з 01.11.1998 по 30.11.1998, з 01.01.1999 по 31.01.1999, для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.
У рішенні також зазначено, що в трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено що працював на роботах передбачених Списком повний робочий день.
Також зазначено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2000 рік суми нарахувань відсутні.
Архівними документами та записом в трудовій книжці не підтверджено, що в період з 24.02.1992 по 31.08.1995 заявник працював на умовах, які дають право на пільгову пенсію, тобто був постійно зайнятий на ремонті металургійного обладнання.
Згідно записів 11-18 дублікату трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 по періоду роботи з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року:
- 24.02.1992 року позивач був прийнятий на посаду монтажника технологічних трубопроводів 4-го розрядку в Дніпропетровському спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого треста по ремонту металургійних печей та обладнання "Дніпродомнаремонт";
- 01.12.1996 року позивача переведено на посаду монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду;
- 31.01.1994 року звільнений на підставі ч.4 ст.40 КЗпП України;
- Запис №12 вважати недійсним, поновлено на роботі згідно наказу від 31.05.1994 року;
- 01.09.1995 року позивача переведено на посаду електрозварювальника ручної зварки 3-го розряду;
-01.07.1996 року встановлено 4 розряд монтажника стальних та залізобетонних конструкцій;
- з 02.09.1996 року підприємство реорганізовано в Дочірнє підприємство «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт»;
- 01.12.1996 року позивача переведено на посаду монтажника по монтажу стальних та залізобетонних конструкцій 4-го разряду;
- 21.08.2000 року позивача звільнено у зв`язку з банкрутством підприємства.
Для підтвердження пільгового стажу за період роботи з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт», позивач до суду надав архівну довідку від 30.07.2025 року №4/5-825, копії наказів підприємства по особистому складу, наказ про проведення атестації робочих місць, перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад робітникам, яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць на умовах праці по Списку №2. Зазначені документи надавались і відповідачам разом із заявами позивача, що не заперечується сторонами.
З архівної довідки від 30.07.2025 року №4/5-825, виданої Управлінням архівної справи Дніпровської міської ради, судом встановлено, що в архівному фонді Дочірнього підприємства «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» в наказах начальника з кадрових питань (особового складу) за 1994 рік є відомості про те, що ОСОБА_1 01.02.1994 року поновлений на посаді монтажника технологічних трубопроводів 4-го розряду ділянки №3. 
Окрім того, у довідці від 30.07.2025 року №4/5-825 зазначено, що у розрахункових листах по заробітній платі робочих дільниць №№1/1, 1/3 за лютий 1992 – грудень 1999 роки ДСУ №1 тресту «Дніпродомнаремонт» зазначений ОСОБА_3 , табельні №№804,1440, професія не зазначена та наведено суми виплаченої позивачу заробітної плати за періоди 1992 - 1999 років. 
Також наведена вище довідка містить примітку про те, що накази та звільнення ОСОБА_1 за 1992, 2000 роки, розрахункові листи по заробітній платі робочим за 2000 рік вищевказаного підприємства не зберігання до управління архівної справи Дніпровської міської ради не надходило.
Пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
У вищевказані спірні періоди роботи позивача діяли: з 01.01.1992 року - Списки № 1, № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, після 11.03.1994 - Списки № 1, № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, незалежно від наявності чи відсутності перерв в роботі на відповідній посаді.
Згідно з розділом IІІ «Металургійне виробництво» Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, до Списку №2 віднесено посаду монтажників технологічних трубопроводів, зайнятих на ремонтах технологічного обладнання.
Аналогічні приписи містяться і у розділі III «Металургійне виробництво» Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, до Списку №2 віднесено посаду монтажників технологічних трубопроводів, зайнятих на ремонті і обслуговуванні устаткування.
Відповідно до розділу XXXIIІ «Загальні професії» Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, до Списку №2 віднесено посаду електрозварника ручного зварювання.
Окрім того, відповідно до розділу XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будинків, споруд та інших об`єктів» Списку №2 , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, до Списку №2 віднесено посаду майстрів будівельних і монтажних робіт. 
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що архівними документами та записами у дублікаті трудової книжки позивача підтверджено, що в період з 24.02.1992 року по 21.08.2000 року ОСОБА_1 працював на посадах віднесених до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Водночас, доводи відповідачів про те, що у трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах та архівними документами та записом в трудовій книжці не підтверджено, що в зазначені періоди заявник працював на умовах, які дають право на пільгову пенсію, тобто був постійно зайнятий на ремонті металургійного обладнання, як на підставу для відмови у зарахуванні такого стажу роботи позивача, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Як вже зазначалось вище, згідно з статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нормою Порядку № 637 (пункт 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Автентичність записів у дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 по періоду роботи з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року відповідачами не оспорюються. Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Окрім того, записи у дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 підтверджуються наданими позивачем додатковими документами.
В свою чергу, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок, а також за ведення та зберігання архівних документів підприємства, отже неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії, оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості, повноти чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім вищевикладеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Крім того, частиною 1 ст.101 Закону України №1788-XII також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в т.ч.: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, такий суб`єкт владних повноважень зобов`язаний перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, опитувати свідків для підтвердження стажу, надсилати запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних та ін.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 у справі №681/813/17, від 22.05.2018 у справі №683/977/17, від 10.07.2018 у справі №709/1360/17.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі при розгляді заяви позивача вчиняли дії щодо з`ясування обставин, які слугували підставою для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача. 
Отже, зарахування відповідачами за весь період роботи позивача з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» усього 1 року 10 місяців роботи на пільгових умовах за Списком №2 є необґрунтованим та безпідставним, що свідчить про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача всього періоду його роботи з 24 лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 045650023216 від 19 серпня 2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 вересня 2025 року № 9 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 045650023216 від 03 листопада 2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень: 
- зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління № 1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» з 24.02.1992 по 21.08.2000 року;
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в ПТУ № 4 м.Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальних ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний №443;
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 ).
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по Списку № 2 по досягненню 60 років на підставі пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 серпня 2025 року (дня звернення до відповідача з відповідною заявою), суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону України №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі №160/17081/20, від 12 листопада 2021 року у справі №160/2493/21.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи те, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, а також визначати розмір пенсії, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по Списку № 2 по досягненню 60 років на підставі пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 серпня 2025 року (дня звернення до відповідача з відповідною заявою) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Водночас, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Щодо суб`єкта владних повноважень, якого слід зобов`язати зарахувати спірні періоди роботи позивача та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до територіальних підрозділів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії.
За наслідком розгляду останньої заяви позивача від 27.10.2025 року ГУ ПФУ у Вінницькій області було прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії №045650023216 від 03.11.2025 року, в якому зазначено, що страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців 4 дні, робота на пільгових умовах за Списком №2 – 1 рік 10 місяців. 
Отже, ГУ ПФУ у Вінницькій області за результатами розгляду останньої заяви позивача та документів, доданих до заяви, по запису дублікату трудової книжки НОМЕР_1 не зараховані періоди роботи: з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року; з 01.07.2000 року по 21.08.2000 року. Також відповідачем не зараховано навчання з 01.09.1986 року по 23.01.1987 року згідно атестату (№4297). Окрім того, за весь період роботи позивача з лютого 1992 року по 21 серпня 2000 року у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління №1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт», ГУ ПФУ у Вінницькій області зараховано лише 1 рік 10 місяців роботи на пільгових умовах за Списком №2.
Наведені обставини, стали підставою для останньої відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки на дату звернення.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 27.10.2025 року за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини протиправного не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача наведених вище періодів його роботи, з огляду на зміст останнього Рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії №045650023216 від 03.11.2025 року, у даному випадку належним захистом порушеного права є зобов`язання саме ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати спірні періоди роботи та повторно розглянути останню заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.10.2025 року.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 року у справі №460/172257/23.
Крім того, висновки про те що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії викладені у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 року у справі №160/28068/24, від 22.04.2025 року у справі №160/27214/24, від 12.06.2025 року у справі №160/27888/24, від 20.06.2025 року у справі №160/27767/24, від 20.08.2025 року у справі №160/6879/25, від 14.10.2025 року у справі №160/8070/25, якими рішення суду першої інстанції були змінені в частині дії зобов`язального характеру.
Отже, належним способом захисту та відновлення порушених прав позивача, на думку суду, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2025 року про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на це та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3634, 00 грн. 
З урахуванням положень ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання вказаної позовної заяви становив 3633,60 грн.
Позовні вимоги були заявлені позивачем до трьох відповідачів та містили три вимоги немайнового характеру, які задоволені частково, що є підставою для розподілу судових витрат між сторонами.
Враховуючи те, що рішення кожного з відповідачів визнано судом протиправним та скасовано, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3633,60 грн., по 1211,20 грн. з кожного відповідача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802, 25009, Кіровоградська область, м.Кропивницький, вул.Соборна, 7-а), відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 045650023216 від 19 серпня 2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 вересня 2025 року № 9.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 045650023216 від 03 листопада 2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи у Дочірньому підприємстві «Дніпропетровське спеціалізоване управління № 1 з ремонту металургійних печей та устаткування Відкритого акціонерного товариства «Дніпродомнаремонт» з 24.02.1992 по 21.08.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в ПТУ № 4 м.Вільнянська Запорізької області за професією електрозварювальних ручної зварки з 02 вересня 1986 року по 23 січня 1987 року згідно атестату № 4297 виданого 23 січня 1987 року, реєстраційний №443.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 05.10.1989 року по 03.08.1990 року згідно дублікату трудової книжки ( НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2025 року про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21922403) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса