Справа № 420/29528/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84121, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області, в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях від 25 травня 2025 року за № 213050043681;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати подання заяви, а саме з 16 травня 2025 року.
Адміністративний позов надійшов за допомогою системи “Електронний суд”. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що досягнувши віку 52 років, 16 травня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 розділу XXIV Постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року за № 461. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях від 25 травня 2025 року за № 213050043681 відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з посиланням на недосягнення віку встановленого абз.2 п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років для призначення пенсії на пільгових умовах.
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях № 213050043681 від 25.05.2025 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Щодо застосування відповідачем статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” для визначення наявності або відсутності права позивача на пенсію, позивач заперечував, оскільки вважає, що набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. У своїх доводах позивач посилається на те, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: п. б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII. Позивач посилається на висновки Конституційного суду наведені у рішенні № 1- р/2020 від 23 січня 2020 року, а також позицію судової практики Європейського суду з прав людини, та вважає, що відповідач мав застосувати до спірних правовідносин норми ст. 13 ЗУ 1788—ХІІ, в редакції до 02.03.2015 року та вирішити колізію у застосуванні норм однопредметних нормативно правових актів однакової юридичної сили, що визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах на користь заявника з метою дотримання його конституційних прав та гарантій.
Отже, позивач доводить, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах вона мала необхідний обсяг як загального так і спеціального стажу та досягла віку визначеного ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції по стану на січень 2020 року, що свідчить про набуття нею права на призначення пенсії на пільгових умовах, яке було порушено відповідачем.
Ухвалою суду від 02.09.2025 року позовну заяву залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунуті у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали шляхом надання до суду копії оспорюваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях від 25 травня 2025 року за № 213050043681.
08.09.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з заявою про витребування документів з проханням витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях від 25 травня 2025 року за № 213050043681, оскільки вказане рішення позивачу не направлялось.
Ухвалою суду від 07.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.
Цією ж ухвалою суду від 07.10.2025 року витребувано:
від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях від 25 травня 2025 року за № 213050043681.
від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення від 25 травня 2025 року за № 213050043681, для долучення до матеріалів справи.
22.10.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Відповідно до відзиву, відповідач щодо задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.
Як зазначає відповідач, 04 вересня 2025 року, позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058.
Відповідно до принципу екстериторіальності вищезазначену заяву розглянуто Головними управліннями Пенсійного фонду України у Вінницькій та Донецькій областях та прийнято рішення №213050043681 від 23 травня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058, у зв`язку з недосягнення пенсійного віку 55 років на дату звернення.
Представником відповідача також зауважено, що 27.06.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області переглянуто рішення та прийнято нове рішення від 27.06.2025 № 213050043681 (на заміну від 23.05.2025) про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не досягла 55-річного віку на дату звернення.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вважає правомірним рішення прийняте на заміну про відмову у призначенні пенсії, посилаючись на те, що основним Законом, що регулює відносини у системі пенсійного права є Закон № 1058, пунктом 2 частини 2 статті 114 якого передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць – після досягнення віку 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При цьому, Позицію позивача щодо застосування пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” відповідач вважає помилковою.
Крім зазначеного, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зауважив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправних дій щодо Позивачки не допущено, оскільки жодних рішень стосовно заяви ОСОБА_1 ним не приймалось. А зважаючи на правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій від 27.06.2025 № 213050043681, на думку відповідача, підстави для зобов`язання призначити пенсію відсутні.
Враховуючи наведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
23.10.2025 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, а також відзив від Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представники відповідачів наполягають на застосуванні до спірних правовідносин статті 114 Закону № 1058-IV. Головне управління зауважує на відсутності колізії між законодавчими актами, оскільки, починаючи з 11 жовтня 2017 року спірні правовідносини врегульовані виключно нормами Закону № 1058-IV, що прямо зазначено у вказаному акті законодавства, положення якого неконституційними не визнавалися. З цього випливає, що норми Закону № 1788-XII щодо спірних правовідносин втратили свою чинність, що виключає наявність правової колізії.
У відзиві Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, серед іншого, зауважено, що оспорюване рішення прийняте саме Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області.
Як додатки до відзивів відповідачами на виконання ухвали суду від 07.10.2025 року були подані витребувані документи.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові заяви та клопотання не надходили.
З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання – Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, із заявою від 16.05.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.49). 
Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
За принципом екстериторіальності органом для розгляду заяви позивача визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 213050043681 від 23.05.2025 року за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.05.2025 року відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням відповідного пенсійного віку – 55 років.
Відповідно до змісту цього рішення, пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон) становить 55 років. Вік заявниці 51 рік.
Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону становить 25 років. Страховий стаж заявниці становить 41 рік 10 місяців 22 дні.
Необхідний пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону становить 10 років. Особам які мають не менше половину стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам. Стаж роботи заявниці за Списком № 2 становить 21 рік 6 місяців 21 день.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: До страхового стажу роботи зараховано всі періоди. Спеціальний стаж роботи враховано згідно уточнюючої довідки з урахуванням наказів про результати атестації робочих місць.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 213050043681 від 23.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
З наданих під час розгляду справи документів судом також встановлено, що за результатами перевірки електронної справи позивача 30.05.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області скерувала на адреси Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області лист з проханням переглянути рішення № 213050043681 від 23.05.2025 року в частині розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 .
Перегляд рішення обґрунтований тим, що для підтвердження пільгового характеру виконуваних робіт особою надано: довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.05.2025 № 97, видану Комунальним некомерційним підприємством “Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги” за періоди роботи в Херсонській обласній психіатричній лікарні на посаді палатної санітарки по обслуговуванню психічно хворих психіатричного відділення № 20 з 19.05.1993 по 31.05.1996, палатної санітарки психіатричного відділення № 17 з 01.06.1996 по 30.04.1998, молодшої медичної сестри палатної психіатричного відділення № 17 з 01.05.1998 по 31.08.2005; документи про проведення атестації робочого місця в 1994, 1999, 2004 роки. В наданих документах відсутні відомості про проведення первинної атестації робочого місця, тому, ГУ ПФУ в Херсонськівй області вважає за необхідне, виключити із розрахунку пільгового стажу особи період з 19.05.1993 по 25.07.1994 (наказ по установі “Про результати атестації робочих місць за умовами праці” від 26.07.1994 №248, №248- а). Також, вважає за можливе, зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 31.05.1996 по 31.05.1996, з 30.04.1998 по 30.04.1998, з 05.06.1999 по 16.06.1999 - згідно із Висновком Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 10.09.2002 № 81 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам, зайнятим на робочих місцях за Списком №2 до 26.07.1999.
На підставі викладеного Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було переглянуто рішення про відмову в призначенні пенсії №213050043681 та на заміну рішення від 23.05.2025, прийнято рішення від 27.06.2025, яким також відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням заявницею відповідного пенсійного віку – 55 років.
Відповідно до змісту рішення про відмову у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року на заміну рішення від 23.05.2025 року страховий стаж особи становить 41 рік 11 місяців 6 днів. Стаж роботи за Списком 2 – 21 рік 7 місяців 19 днів.
Не погоджуючись з відмовою у призначення пенсії, позивач наполягає на застосуванні до неї у спірних відносинах редакції статті 13 Закону № 1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, з посиланням на Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року. Тоді як, на переконання відповідача, у даному випадку слід застосовувати пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058, який є основним законом, що регулює спірні правовідносини.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначає стаття 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Згідно з ч. 5 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах
Відповідно до ч. 7 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Закон №1058-IV) набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII (Закон №1788-XII). 
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Стаття 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначає умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Отже, з 23.01.2020 року пункт “б” ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 застосовується у наступній редакції: “На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах”. 
Суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.
Перший із цих законів визначав такий вік та стаж для жінок: 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; тоді як другий – для жінок: 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.06.2023 року по справі №160/13468/20, а також відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20.
Що стосується посилання відповідача на Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, який в часі був прийнятий пізніше ніж Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-V1II, окремі норми якого визнано неконституційними.
На переконання відповідача з дати набрання цим законом законної сили, тобто з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком регулюється виключно Законом № 1058 (з урахуванням змін та доповнень).
Надаючи оцінку наведеним доводам, суд зазначає наступне.
Питання щодо застосування змін до Закону № 1058-IV, внесених Законом від 03.10.2017 року № 2148-VIII, у зв`язку з прийняттям Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, досліджувалось Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 (провадження №11-209заі21) щодо призначення пенсій на пільгових умовах.
Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Велика Палата Верховного Суду не вважає можливим надавати оцінку положенням Закону № 1058-IV щодо їх відповідності чи невідповідності Конституції України в межах цієї справи, оскільки, як зазначено вище, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Також Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скаржника (орган ПФУ) про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважала, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, як висновував Верховний Суд при розгляді зразкової справи № 360/3611/20 (провадження №11-209заі21) щодо призначення пенсій на пільгових умовах, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
З огляду на вищевикладене, по досягненню 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 позивач може набути право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Як встановлено судом, Рішення про відмову у призначенні пенсії №213050043681 від 23.05.2025 року та прийняте на його заміну Рішення про відмову у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року прийняті з підстав недосягнення заявницею відповідного пенсійного віку – 55 років.
Інші підстави відмови у призначенні позивачці пенсії за Списком №2 у вказаних рішеннях відсутні. Зокрема, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року на заміну рішення від 23.05.2025 року встановлено, що страховий стаж Позивачки становить - 41 рік 11 місяців 6 днів; пільговий стаж роботи за Списком №2 - 21 рік 7 місяців 19 днів. До страхового та пільгового стажу Позивачці зараховано всі періоди роботи.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 16.05.2025 року, тобто по досягненню нею 50 років.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, з огляду на підтвердження відповідачами та належними доказами наявність у ОСОБА_1 станом на дату звернення за призначенням пенсії достатнього страхового та пільгового стажу, та враховуючи досягнення нею необхідного віку відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджено прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення про відмову у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року на заміну рішення від 23.05.2025 року, у зв`язку з тим, що вказані рішення були прийнятті з однакової підстави – недосягнення відповідного пенсійного віку, та негативні наслідки для позивача спричиняє саме рішення прийняте на заміну, суд дійшов висновку, виходячи за межі позовних вимог, що з метою ефективного захисту порушеного права позивачки слід частково задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року на заміну рішення від 23.05.2025 року. 
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ст. 83 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності. 
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Як було зазначено, позивач – ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою від 16.05.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд враховує, що позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. “б” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року (досягнення 50 років, стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах), що свідчить про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком.
З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, для належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, з дати подання заяви, а саме з 16 травня 2025 року.
При цьому, суд враховує, що заява позивача про призначення пенсії від 16.05.2025 року розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, цим же органом було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію.
Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.
Враховуючи наведене, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволенню не підлягають.
Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки в матеріалах справи відсутні докази прийняття вказаним суб`єктом владних повноважень спірних рішень та вчинення протиправних дій.
Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково. 
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що оскаржуване рішення, яке визнано судом протиправним та скасовано, було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 968, 96 грн., де 968, 96 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84121, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №213050043681 від 27.06.2025 року на заміну рішення від 23.05.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, з дати подання заяви, а саме з 16 травня 2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук