Справа № 132/43/26
Провадження № 2/132/547/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"06" лютого 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого Аліменко Ю.О.
секретаря Безулої К.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради про визначення місця проживання дітей,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жовмір Д.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради про визначення місця проживання дітей, який мотивовано тим, що ОСОБА_1 - позивач, перебував з ОСОБА_2 - відповідачем, у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013 року, який було розірвано рішенням Калинівського районного суду Вінницької області 21.12.2017 року. Під час шлюбу у них народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 15.02.2016 року, актовий запис № 27. 
Через певний час сторони поновили спільне сімейне життя, але без реєстрації шлюбу, та в 2022 році у них народилася друга дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 26.07.2022 року, актовий запис № 216. Але, навіть після народження сина, стосунки не склались, сторони проживали за різними адресами, діти проживали разом з матір`ю.
Станом на 2024 рік позивач та відповідач не проживали разом, у шлюбі не перебували, сімейних стосунків не підтримували. 
З 2022 року відповідач має проблеми зі здоров`ям - онкологічне захворювання, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого № 17528/22 від 12.09.2022 року ОСОБА_2 , у Національному інституті раку, в якій зазначено, що відповідачу було встановлено діагноз: Меланома шкіри Лівого надпліччя р Т3а NOMO стадія ІІ Кл. гр. 2 16/08/2022.
У зв`язку із встановленим діагнозом, відсутністю лікування такого типу захворювання в Україні, активними воєнними діями за місцем лікування, відповідач була евакуйована до Швеції, м. Стокгольм, а саме до Каролінської університетської лікарні, в якій вона отримує лікування - імунотерпапію. 
Згідно із довідкою № 99 2024-626042 від 17.12.2025 року, виданою Каролінською університетською лікарнею, ОСОБА_2 з 2024 року проходить лікування від метастатичної меланоми, тривалість перебування відповідача у Швеції залежатиме від результатів радіологічних обстежень, які покажуть, як вона реагує на терапію. ОСОБА_2 потребує постійного перебування у м.Стокгольм. 
Таким чином, відповідач через хворобу залишила дітей в Україні та фізично не має змоги виховувати сина та доньку, утримувати їх та піклуватись про них. Окрім того, відповідач не має можливості вирішувати разом із позивачем побутові питання, які стосуються дітей, в тому числі щодо місця проживання та навчальних закладів, яке вирішується батьками за спільними заявами. 
ОСОБА_1 дбає про дітей, їх здоров`я та навчання, забезпечує їх інтереси відповідно до віку та стану фізичного й психологічного здоров`я. У будинку, який належить позивачеві на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 08.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Варламовим О.В., для дітей облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремими дитячими кімнатами та ліжечками, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні норми, проживання в будинку є безпечним для дітей. Позивач має постійне місце проживання та стабільний дохід, що підтверджується банківськими виписками із рахунків позивача, має час та бажання піклуватись про дітей, що підтверджується довідками із навчальних закладів. Проживання дітей з батьком повністю відповідає їх інтересам і батько жодним чином не перешкоджає участі матері у вихованні їх спільних дітей. Визначення місця проживання дітей з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
На теперішній час в Україні оголошено воєнний стан, який постійно продовжується, а ОСОБА_1 є чоловіком призовного віку, отже він підлягає загальній мобілізації. І в разі його мобілізації діти взагалі залишаться самі: без батьківського піклування, утримання та виховання, так як їхня матір перебуває на довготривалому лікуванні за кордоном. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Жовмір Д.О., до початку підготовчого судового засідання, надали до суду заяви в яких просить розгляд справи провести у відсутність позивача та його представника в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , до початку підготовчого судового засідання, також надала до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутність в порядку письмового провадження, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Представник третьої особи - Коваль І.М., до початку підготовчого судового засідання, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_1 , без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради. Рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком - ОСОБА_1 (№356 від 03.07.2025 року) надано на руки ОСОБА_1 .
Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2013 року, який було розірвано рішенням Калинівського районного суду Вінницької області 21.12.2017 року. Під час шлюбу у них народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 15.02.2016 року, актовий запис № 27. 
Через певний час сторони поновили спільне сімейне життя, але без реєстрації шлюбу, та в 2022 році у них народилася друга дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 26.07.2022 року, актовий запис № 216. 
Але, навіть після народження сина, стосунки не склались, сторони проживали за різними адресами, діти проживали разом з матір`ю.
Станом на 2024 рік позивач та відповідач не проживали разом, у шлюбі не перебували, сімейних стосунків не підтримували. 
З 2022 року відповідач має проблеми зі здоров`ям - онкологічне захворювання, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого № 17528/22 від 12.09.2022 року ОСОБА_2 , у Національному інституті раку, в якій зазначено, що відповідачу було встановлено діагноз: Меланома шкіри Лівого надпліччя р Т3а NOMO стадія ІІ Кл. гр. 2 16/08/2022. Екзеційна біопсія пухлини шкіри лівого надпліччя (вузлова меланома, шкіри без виразкування товщиною за Breslov: 3 мм; Рівень інвазії за Кларком: ІІ відстань від краю резекції 5 мм).
У зв`язку із встановленим діагнозом, відсутністю лікування такого типу захворювання в Україні, активними воєнними діями за місцем лікування, відповідач була евакуйована до Швеції, м. Стокгольм, а саме до Каролінської університетської лікарні, в якій вона отримує лікування - імунотерпапію. 
Згідно із довідкою № 99 2024-626042 від 17.12.2025 року, виданою Каролінською університетською лікарнею, ОСОБА_2 з 2024 року проходить лікування від метастатичної меланоми, тривалість перебування відповідача у Швеції залежатиме від результатів радіологічних обстежень, які покажуть, як вона реагує на терапію. ОСОБА_2 потребує постійного перебування у м.Стокгольм. 
Таким чином, відповідач через хворобу залишила дітей в Україні та фізично не має змоги виховувати сина та доньку, утримувати їх та піклуватись про них. Окрім того, відповідач не має можливості вирішувати разом із позивачем побутові питання, які стосуються дітей, в тому числі щодо місця проживання та навчальних закладів, яке вирішується батьками за спільними заявами. 
ОСОБА_1 дбає про дітей, їх здоров`я та навчання, забезпечує їх інтереси відповідно до віку та стану фізичного й психологічного здоров`я. У будинку, який належить позивачеві на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 08.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Варламовим О.В., для дітей облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремими дитячими кімнатами та ліжечками, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні норми, проживання в будинку є безпечним для дітей. Позивач має постійне місце проживання та стабільний дохід, що підтверджується банківськими виписками із рахунків позивача, має час та бажання піклуватись про дітей, що підтверджується довідками із навчальних закладів. 
На теперішній час в Україні оголошено воєнний стан, який постійно продовжується, а ОСОБА_1 є чоловіком призовного віку, отже він підлягає загальній мобілізації. І в разі його мобілізації діти взагалі залишаться самі: без батьківського піклування, утримання та виховання, так як їхня матір перебуває на довготривалому лікуванні за кордоном.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Як передбачено частинами 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно правових позицій Верховного Суду, у спорах між батьками про визначення місця проживання дитини зауважено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, тому передусім мають бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Щодо врахування думки дитини при визначенні місця її проживання наголошено, що, визначаючи місце проживання дитини, суд може врахувати її думку щодо проживання з одним із батьків, проте згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати і сприяти захисту прав та інтересів дитини. Стосовно участі органів опіки та піклування при визначенні місця проживання дитини зазначено, що рішення суду лише щодо розірвання шлюбу не є судовим рішенням, яке стосується визначення місця проживання дитини. Участь органів опіки та піклування обов`язкова при розгляді справ про визначення місця проживання дитини, інакше рішення суду, яким, зокрема, також вирішено питання місця проживання дитини, але без участі органів опіки та піклування, не може бути враховане як рішення про визначення місця проживання дитини.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Рішенням № 356 від 03.07.2025 року Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області визначено місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). 
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Оскільки Сімейний кодекс України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то зміст цього поняття можна визначити через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. 
Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). 
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. 
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. 
З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. 
Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначив, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
Отже, під час розгляду справи щодо місця проживання дітей, суд насамперед виходить з інтересів самих малолітніх дітей, їх віку, враховуючи при цьому, що на цьому етапі розвитку дітей залишення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком не порушить їхніх прав, а навпаки сприятиме забезпеченню їх інтересів, адже за місцем проживання батька діти мають усталений тривалий побут, сталі соціальні зв`язки, належний рівень життя та умови для проживання, що у сукупності є необхідним для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Суд враховує, що мати дітей не заявляла зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дітей з нею, які у зв`язку з її перебуванням на лікування за межами України, фактично проживають з батьком. До того ж, у поданій нею заяві, вона не заперечує проти того, щоб місце проживання дітей було визначено за батьком.
Слід зауважити, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання малолітніх дітей разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі, та приймає до уваги аналогічну позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №686/20582/19-ц.
Таким чином, судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час проживають з батьком, що не заперечувалося відповідачем (матір`ю малолітніх дітей) у наданій до суду заяві, а відтак визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме інтересам дітей і сприятиме гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, тому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дітей.
Разом з тим, суд роз`яснює сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
В прохальній частині позовної заяви представником позивача - адвокатом Жовмір Д.О. зазначено, що судові витрати залишити за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 157, 160,161 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 142, 200, 206, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволити. 
Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справі залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: