ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2025 р.           Справа№ 910/2386/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі судового засідання  Нечасний О.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 22.09.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 
у справі №910/2386/25 (суддя Босий В.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду «Спецжитлофонд» про стягнення 1 032  100,06 грн.,-
                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" (надалі - ТОВ "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду "Спецжитлофонд" (надалі - КП "Спецжитлофонд") про стягнення 1 032     100,06 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового  зобов`язання із повернення суми забезпечення виконання на підставі договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт №2022-12-Т від 28.01.2022, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 902  943,65 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 25 010,30 грн. та інфляційних у розмірі 104 146,11 грн.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25 в позові відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з відсутності підстав для висновку про виникнення у відповідача зобов`язання з повернення забезпечення виконання, зазначеного в пункті 4.6 Договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 23.05.2025 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт  вважає оскаржуване рішення прийнятим  з не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним застосування норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.
Апелянт зазначає, що відкоригована проектна документація мала бути в обов`язковому порядку передана Відповідачем Позивачу.
Натомість, Відповідач не здійснив перерахунку договірної ціни та не наддав відкоригованої проектної документації Позивачу, чим повністю унеможливив виконання будь-яких будівельних робіт згідно Договору.
Суд першої інстанції застосував загальні положення норм матеріального права, зокрема загальні положення про договори будівельного підряду без дослідження і надання належної оцінки правовідносинам між Сторонами та застосування відповідних норм матеріального права України, зокрема в частині динамічної договірної ціни, положень про проектну документацію та інші.
Апелянт вказує, що відповідач будучи повністю обізнаним із припиненням виконання Робіт та усвідомлюючи, що таке припинення Робіт зумовлено обставинами залежними виключно від Замовника (зокрема свідоме невиконання ним своїх зобов`язань) склав 28 грудня 2023 року (тобто за 3 дні до запланованої дати закінчення Договору) Акт про стан ходу будівництва згідно Договору підряду № 2022-12-Т від 28.01.2022 року.
Відповідно до зазначеного акту комісією Відповідача було встановлено, що відставання від термінів виконання робіт складає 93% (дев`яносто три відсотки).
Зокрема зазначений акт був наданий Відповідачем Позивачу разом з листом № 056/24-2023 від 29.12.2023 року та повідомленням про неповернення забезпечувального платежу Генпідряднику.
Вважає, що Відповідач знав про зупинення виконання Робіт і повністю усвідомлював, що відновлення виконання Робіт залежить виключно від нього, то складання зазначеного Акту Замовником за 3 дні до закінчення строку дії Договору свідчить виключно про намагання створити «штучні формальні підстави» для неповернення ТОВ «Граніт» коштів в розмірі 902 943,65 гривень, які були сплачені останнім у якості забезпечувального платежу.
Посилається на те, що відповідальність боржника у вигляді втрати внесеного кредитору платежу в якості забезпечення виконання договору, може наступати виключно у разі наявності його вини у невиконанні зобов`язання. Вважає, що відсутня вина позивача у випадку з невиконанням Договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт №2022-12-Т від 28 січня 2022 року.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач категорично заперечує доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просить залишити без змін, посилаючись на те, що генпідрядник прийняв самостійне рішення не виконувати роботи за договором підряду, що має наслідком настання відповідальності за порушення умов договору. Посилання позивача на воєнний стан як на підставу звільнення від відповідальності вважає незаконним, оскільки цей факт  ним не засвідчено та не підтверджено в установленому порядку.
Недобросовісна поведінка позивача, порушення  договірних зобов`язань, невиконання позивачем робіт за договором, значне відставання від погодженого графіку виконання робіт, неможливість закінчення робіт у встановлені строки, постійне продовження строків виконання робіт та дії договору підряду (без реального здійснення будівельних робіт) і стали підставою для неповернення забезпечувального платежу.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
06.06.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 05.06.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанцію до платіжної інструкції №73201940 від 30.05.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14   862,24 грн.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на    21.07.2025.
У зв`язку з виходом суддів Мальченко А.О. та Тищенко А.І. у тривалу відпустку з 21.07.2025, ухвалою Північного апеляційного господарського суду  від 18.07.2025 розгляд справи №910/2386/25 призначено на 22.09.2025.
Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 22.09.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
28.01.2022 між КП "Спецжитлофонд" (замовник) та ТОВ "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" (генпідрядник), за результатами проведення публічної закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2021-12-17-006643-b) укладений договір підряду на виконання додаткових будівельних робіт №2022-12-Т (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору, виконання робіт із завершення будівництва по об`єкту "Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та вул. Шолом-Алейхема у Деснянському районі міста Києва (2 пусковий комплекс)" (Будівництво багатоквартирних житлових та індивідуальних будинків, код CVP за ДК 021:2015 - 45211000-9), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 1.3 Договору склад та обсяг робіт, визначені технічним завданням, тендерною документацією, проектною документацією, затвердженою в установленому порядку, які можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт у разі внесення змін до проектної документації та можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що строк виконання робіт: з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Невід`ємною частиною договору є календарний графік виконання робіт (Додатком №1), в якому визначаються дати початку та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт, передбачених договором. Датою закінчення виконання робіт вважається дата їх прийняття замовником. Виконання робіт може бути закінчено достроково тільки за згодою замовника.
Відповідно до п. 2.2 Договору строки виконання робіт можуть змінюватися із внесенням відповідних змін у договір у разі: виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);          невиконання або неналежне виконання замовником своїх зобов`язань (порушення умов фінансування, несвоєчасне надання фронту робіт, проектної документації, тощо); внесення змін до проектної документації; дій третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт, за винятком випадків, коли ці дії зумовлені залежними від генпідрядника обставинами; виникнення інших обставин, що можуть вплинути на строки виконання робіт.
Договірна ціна цього договору є динамічною та визначається на основі приблизного кошторису (договірної ціни - додаток №2), що є невід`ємною частиною цього договору і становить: 75  245  303,53 грн. (сімдесят п`ять мільйонів двісті сорок п`ять тисяч триста три гривні 54 коп.), крім того ПДВ 20% - 15  049  060,71 грн. (п`ятнадцять мільйонів сорок дев`ять тисяч шістдесят гривень 70 коп.), всього разом з ПДВ - 90  294  364,24 грн. (дев`яносто мільйонів двісті дев`яносто чотири тисячі триста шістдесят чотири гривні 24 коп.) (п. 3.1 Договору).
Згідно із п. 4.6 Договору генпідрядник вносить забезпечення виконання цього договору у розмірі 1 (одного) % від загальної вартості (ціни) даного Договору, визначеної п. 3.1 цього договору, та складає 902 943,65 грн. (дев`ятсот дві тисячі дев`ятсот сорок три гривні 65 коп.).
Пунктом 4.9 Договору передбачено, що замовник, за письмовим зверненням генпідрядника, повертає забезпечення виконання договору після належного виконання генпідрядником цього договору в повному обсязі та належним чином, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі", але не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання зазначених обставин. При цьому, повним і належним виконанням умов договору вважається повне виконання усіх умов та зобов`язань, передбачених договором, у тому числі усунення генпідрядником усіх недоліків, зауважень, наданих замовнику від балансоутримувачів при передачі об`єкту на баланс.
Лише при умові виконання генпідрядником пункту 4.9 вважається, що умови договору виконані (п. 4.9.1 Договору).
Відповідно до п. 4.10 Договору забезпечення договору не повертається замовником генпідряднику у разі:
4.10.1 невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань генпідрядником за договором повністю або частково, зокрема, але не виключно внаслідок: порушення строків виконання робіт; порушення умов його зобов`язань щодо якості робіт або до якості використаних матеріалів; порушення вимог проектної документації; порушення вимог будівельних стандартів, будівельних норм і правил, нецільове використання авансу та його несвоєчасне повернення тощо;
4.10.2 неусунення вчасно всіх зауважень замовника та зауважень, що виникають, внаслідок наявності зауважень замовника з боку балансоутримувача або експлуатуючої організації, а також у разі не передання у повному обсязі виконавчої та технічної документації по об`єкту замовнику і балансоутримувачу (у тому числі сертифікати, паспорти на обладнання та матеріали, накладні);
4.10.3 дострокового розірвання замовником договору у випадку, якщо генпідрядник не виконує свої зобов`язання за цим договором;
4.10.4 дострокового розірвання генпідрядником цього договору.
4.10.5 дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу генпідрядника.
Згідно із п. 4.11 Договору право щодо неповернення генпідряднику забезпечення, зазначеного в пункті 4.6 договору, виникає у замовника в момент настання будь-якого з випадків невиконання (неналежного виконання) генпідрядником цього договору.
Пунктом 4.12 сторони дійшли згоди, що факт невиконання або неналежного виконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором підтверджується документами, що свідчить про невиконання (неналежне виконання) генпідрядником зобов`язань за даним договором (односторонній акт) про невиконання (неналежне виконання) складається не менше як трьома представниками замовника і скріплюється їхніми підписами. Вказаний акт протягом двох робочих днів, починаючи від дати його складання, направляється замовником генпідряднику. 
Про неповернення забезпечення договору замовник письмово повідомляє генпідрядника. До повідомлення додаються документи, що підтверджують невиконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором (п. 4.13 Договору).
Відповідно до п. 18.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до процедури торгів UA-2021-12-17-006643-b платіжним дорученням №81 від 27.01.2022 позивач перерахував відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 902   943,65 грн.
Додатковими угодами до Договору сторони вносили зміни, зокрема, в його п. 2.1.
Так, 29.09.2023 сторонами укладена додаткова угода №3 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо строку виконання робіт з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року, виклали у новій редакції календарний графік виконання робіт та встановили строк дії Договору до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
29.12.2023 між сторонами укладена додаткова угод №4 від 29.12.2023 до Договору, відповідно до п. 1 якої сторони підтверджують, що за договором замовником сплачено генпідряднику кошти у розмірі (всього з ПДВ) 3  923 180,73 грн. (три мільйони дев`ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят три гривні 73 коп.), а генпідрядником виконано роботи по договору на загальну суму (всього з ПДВ) 3  594  029,23 грн. (три мільйони п`ятсот дев`яносто чотири тисячі двадцять дев`ять гривень 23 коп.). Відтак, генпідрядником не підтверджено виконання робіт на загальну суму (всього з ПДВ) 329  151,50 грн. (триста двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят одна гривня 50 коп.).
В пункті 2 додаткової угоди №4 від 29.12.2023 до Договору сторони погодили, що генпідрядник зобов`язується повернути замовникові кошти у розмірі (всього з ПДВ) 329  151,50 грн. (триста двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят одна гривня 50 коп.), або підтвердити використання кошів актами виконаних робіт у термін до 15.01.2024.
Листом №056/24-2023 від 29.12.2023 відповідач звернув увагу позивача на відставання останнього від термінів виконання робіт та повідомив, що така інформація зафіксована в акті про стан ходу будівництва згідно Договору, оригінал якого додано до листа.
КП "Спецжитлофонд" звернулося до ТОВ "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" із листом №056/02-166 від 18.01.2024, в якому просило надати письмові обґрунтовані пояснення щодо зриву термінів виконання будівельно-монтажних робіт на підставі Договору.
Листом №24-4/22/1-14 від 05.02.2024 ТОВ "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" просило КП "Спецжитлофонд" повернути забезпечення виконання договору у розмірі 902     943,65 грн., у зв`язку із відсутністю порушень Договору з боку генпідрядника та завершення строку його дії.
Зазначене і стало причиною для звернення позивача до суду з відповідним позовом.
У свою чергу відповідач не визнає обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5     ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до     ст. 129 Конституції України     та ч. 1     ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Положеннями ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Так у п. 4.6 Договору сторони дійшли згоди про те, що генпідрядник вносить забезпечення виконання у розмірі 902 943,65 грн., яке було сплачено позивачем відповідачу  платіжним дорученням №81 від 27.01.2022.
Згідно із ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:
1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;
2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;
3) у випадках, передбачених  статтею 43  цього Закону;
4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
В п. 4.9 Договору сторони визначили, що забезпечення виконання повертається позивачу  після належного виконання ним цього договору в повному обсязі та належним чином, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі".
Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяв на себе зобов`язання із виконання робіт із завершення будівництва по об`єкту "Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на перетині вул. Мілютенка та вул. Шолом-Алейхема у Деснянському районі міста Києва (2 пусковий комплекс)" (Будівництво багатоквартирних житлових та індивідуальних будинків, код CVP за ДК 021:2015 - 45211000-9), при цьому сторонами обумовлена ціна Договору, яка є динамічною та визначається на основі приблизного кошторису і становить 90  294 364,24 грн.
В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем виконано роботи лише на суму 3  594 029,23 грн., тобто не в повному обсязі, факт виконання не всіх умов та зобов`язань, передбачених договором, також підтверджується ТОВ "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" в позовній заяві та апеляційній скарзі.
Позивачем заявлено до стягнення суму забезпечення виконання у розмірі 902  943,65 грн на підставі договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт №2022-12-Т від 28.01.2022.
Як передбачено пунктом 4.9 Договору, замовник, зокрема, за письмовим зверненням генпідрядника, повертає забезпечення виконання договору після належного виконання генпідрядником цього договору в повному обсязі та належним чином. При цьому, повним і належним виконанням умов договору вважається повне виконання усіх умов та зобов`язань, передбачених договором, у тому числі усунення генпідрядником усіх недоліків, зауважень, наданих замовнику від балансоутримувачів при передачі об`єкту на баланс.
Лише при умові виконання генпідрядником пункту 4.9 вважається, що умови договору виконані (п. 4.9.1 Договору).
Забезпечення договору не повертається замовником генпідряднику у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань генпідрядником за договором повністю або частково, зокрема, але не виключно внаслідок: порушення строків виконання робіт; порушення умов його зобов`язань щодо якості робіт або до якості використаних матеріалів; порушення вимог проектної документації; порушення вимог будівельних стандартів, будівельних норм і правил, нецільове використання авансу та його несвоєчасне повернення тощо (п.4.10.1договору).
Разом з тим, в п. 4.12 та 4.13 Договору сторони передбачили, що факт невиконання або неналежного виконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором підтверджується документами, що свідчить про невиконання (неналежне виконання) генпідрядником зобов`язань за даним договором (односторонній акт) про невиконання (неналежне виконання) складається не менше як трьома представниками замовника і скріплюється їхніми підписами. Вказаний акт протягом двох робочих днів, починаючи від дати його складання, направляється замовником генпідряднику. Про неповернення забезпечення договору замовник письмово повідомляє генпідрядника. До повідомлення додаються документи, що підтверджують невиконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором.
На виконання п 4.12 та 4.13 Договору, 29.12.2023 відповідачем складено акт про стан ходу будівництва згідно Договору, в якому зафіксовано відставання від термінів виконання робіт на 93% або п`ять з половиною місяців. Такий акт вручено позивачу разом із листом відповідача №056/24-2023 від 29.12.2023, в якому замовником повідомлено генпідрядника про виявлені відставання темпів виконання робіт.
Як вбачається з матеріалів справи, порушення позивачем договірних зобов`язань, невиконання позивачем робіт за договором, значне відставання від погодженого графіку виконання робіт, неможливість закінчення робіт у встановлені строки, постійне продовження строків виконання робіт та дії договору підряду (без реального здійснення будівельних робіт), стали підставою для неповернення забезпечувального платежу.
В той же час, посилання позивача на воєнний стан як на підставу звільнення від відповідальності, судом обґрунтовано відхилені з огляду на наступне.
ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» звертає увагу на те, що роботи на об`єкті були зупинені в силу перебування м. Києва в статусі території активних бойових дій з 24.02.2022 по 30.04.2022, та так і не були відновлені до завершення строку дії Договору, оскільки не було рішення КП «Спецжитлофонд» щодо відновлення будівництва.
Вказує, що враховуючи збройну агресію російської федерації, введення в Україні воєнного стану та пов`язані із цим негативні явища в економіці держави вартість будівельних робіт значно подорожчала, проте відповідач не здійснював дій щодо врегулювання питань за Договором - не ініціював його розірвання, не відновлював виконання будівельних робіт, з паралельним підвищенням вартості матеріальних ресурсів в межах ціни Договору, не здійснював жодних дій спрямованих на його виконання та ігнорував відповідні звернення позивача.
При цьому, позивач стверджує про те, що підписуючи додаткові угоди про продовження строку дії договору відповідач визнавав факти зупинення будівництва та відсутність фінансування робіт з його боку, факт форс-мажорних обставин, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а також факт необхідності коригування графіку виконання робіт.
Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
В даному випадку, уклавши з відповідачем Договір позивач взяв на себе зобов`язання із виконання робіт по об`єкту в строк до 31 грудня 2022 року.
Щодо перебування м. Києва в статусі території активних бойових дій та введення в Україні воєнного стану, то строки виконання робіт за Договором неодноразово продовжувались саме з цих причин, що зазначено самим позивачем в позові та відображено у додаткових угодах до Договору. При цьому доказів наявності домовленостей між сторонами   про необхідність прийняття відповідачем окремо рішень щодо початку, продовження чи відновлення виконання робіт в матеріалах справи не міститься, виконання зобов`язання із їх початку, продовження чи відновлення покладено саме на позивача.
Укладаючи Договір, позивач погодився на його умови, в тому числі, умови щодо строків виконання робіт з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, тобто взяв на себе зобов`язання виконати роботи протягом 10 місяців, а додатковими угодами такий строк було продовжено до 31 грудня 2023 року, тобто ще на 12 місяців. При цьому, позивачем не наведено об`єктивних причин, з яких він не виконав роботи протягом одного року і десяти місяців, які розраховував   виконати лише за 10 місяців.
Повномасштабне вторгнення та військові дії негативно вплинули на взаємні права та  обов`язки сторін, проте у генпідрядника були всі правові підстави та обов`язки проводити будівельні роботи за договором підряду і після виконання робі вимагати від замовника їх оплати у порядку, встановленому розділом Х1 договору.
Проте, позивач в порушення умов укладеного між сторонами договору, фактично відмовився від виконання робіт за ним, виправдовуючи свою бездіяльність військовим станом та відсутністю фінансування від замовника.
Щодо доводів позивача в частині фінансування робіт, судом звернуто увагу на те, що умовами розділу XI Договору передбачено зобов`язання відповідача оплатити виконані позивачем роботи після підписання документів про обсяги та вартість виконаних робіт, а умовами розділу X передбачене саме право відповідача здійснити попередню оплату, а не обов`язок, при цьому в такому випадку сторони зобов`язані були укласти відповідну додаткову угоду, яка відсутня в матеріалах справи.
Положеннями ч. 1, 4 ст. 879 Цивільного кодексу України передбачено, що матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором на замовника може бути покладений обов`язок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг. Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
За вірними висновками місцевого господарського суду, ні умовами Договору, ні нормами діючого законодавства не передбачено зобов`язання відповідача проводити попередню оплату передбачених договором робіт.
З урахуванням обставин справи в їх сукупності, оскільки відповідачем виконано умови, які визначені Договором, при яких у замовника виникає право щодо неповернення генпідряднику забезпечення, зазначеного в пункті 4.6 договору, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача суму забезпечення виконання у розмірі 902  943,65 грн.
Оскільки у задоволенні первісної вимоги про стягнення суми забезпечення судом відмовлено, відсутні підстави для стягнення 3% річних у розмірі 25 010,30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 104 146,11 грн, які є похідними від основної суми заборгованості.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в позові.
Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1  ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 77 ГПК України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                                                                    
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі  ст.129 ГПК України  покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                    ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25 залишити без задоволення.
2.Рішення  Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/2386/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт».
4. Матеріали справи №910/2386/25 повернути до Господарського    суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 16.12.2025.   
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 
Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                А.О. Мальченко