ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1607/26 Справа № 204/4683/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Третя дніпровська державна нотаріальна контора,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Приваліхіна А.І.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору Третю дніпровську державну нотаріальну контору, який уточнила 23 травня 2024року, в уточненому позові виклала вимогу усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона та її брат ОСОБА_2 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Після смерті її брата, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 покінчивши життя самогубством, відкрилася спадщина на частину вказаної квартири. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 є позивачка та відповідачка, яка є дружиною померлого. Вважала, що спадкодавець здійснив самогубство на фоні глибокої депресії, яка була викликана психологічними знущаннями відповідачки. 
Позивачка стверджувала, що ОСОБА_2 останні дев`ять років життя тяжко хворів, переніс декілька гіпертонічних кризів, мав високий артеріальний тиск, погано ходив, не міг самостійно приготувати собі їжу, а тому за станом здоров`я потребував постійної сторонньої допомоги. Наполягала на тому, що відповідачка як дружина не брала жодної участі у догляді за чоловіком, який потребував сторонньої допомоги, здійснювала на ОСОБА_2 психологічний тиск, подала до суду позов про розірвання шлюбу, вигнала чоловіка з квартири, фактично покинувши останнього в безпорадному стані. Зазначала, що про спадкодавця до дня смерті піклувалась саме вона, готувала їжу та купувала ліки. Похованням спадкодавця також займалась саме позивачка. За таких обставин вважала за необхідне усунути відповідачку від права на спадкування після померлого ОСОБА_2 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для застосування такого крайнього заходу, як усунення відповідачки від права на спадкування після смерті чоловіка. Зазначав, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що померлий був у безпорадному стані, а відповідачка мала винну поведінку пов`язану із ухиленням від забезпечення та надання спадкодавцеві підтримки чи допомоги. Не доведено якої саме фізичної чи моральної допомоги саме від відповідачки потребував померлий. Також не підтверджено, що допомоги сестри чи сина спадкодавця останньому було недостатньо. Ніщо не вказує на те, що сам спадкодавець, позивачка чи будь-хто інший з даного приводу звертався до відповідачки та остання відмовляла у наданні такої допомоги (матеріальної, фізичної чи моральної), маючи змогу надавати таку допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
20 жовтня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи "Електронний суд" апеляційну скаргу на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та просила задовольнити позов. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і не врахував повні діагнози померлого спадкодавця, який за життя був важко хворою людиною, перебував у пригніченому психологічному стані та потребував стороннього догляду, допомоги і піклування.
Наголошувала на тому, що доведеною є наявність винної поведінки відповідачки щодо ухилення від надання підтримки чоловіку, який потребував її, та наполягала, що до депресії та самогубства спадкодавця призвели саме дії відповідачки, яка вивезла чоловіка до орендованої квартири, припинила з ним спілкування та подала до суду позов про розірвання шлюбу.
Стверджувала, що померлий спадкодавець через хронічні захворювання та психо-емоційний стан перебував в безпорадному стані, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, а відповідачка, як дружина, яка за законом зобов`язана була утримувати чоловіка свідомо ухилилась від надання йому допомоги, що в результаті призвело до самогубства спадкодавця. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка заперечила проти апеляційної скарги, заявляла, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги, не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
23 жовтня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Чечелівського районного суду міста Дніпра цивільну справу №204/4683/24; та 11 грудня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
12 січня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1220год 10 лютого 2026року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 лютого 1975року та серії НОМЕР_2 від 01 грудня1972 року /том І зворотній бік а.с.26, 27/.
ОСОБА_2 з 30 вересня 1995року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 /том І зворотній бік а.с.178/.
Від шлюбу відповідачка та ОСОБА_2 мають сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 /том І а.с.133/.
З копії свідоцтва про право власності на житло, що видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 06 липня 1998 року, вбачається що позивачці ОСОБА_1 , її брату ОСОБА_2 , а також їх батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_1 /том І а.с.29/.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли.
ОСОБА_3 проходив службу в МВС з 1995 року, згідно зі свідоцтвом про хворобу від 07 травня 2014року за результатами проходження Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області було встановлено, що він до військової служби в мирний час не придатний, обмежено придатний у воєнний час, встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2-ї стадії, міокардіофіброз, дисциркуляторна енцефалопатія 1-го ступеня складного генезу (гіпертонічна, діабетична) на фоні патології МАГ, органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад, цукровий діабет 2-й тип середнього ступеня тяжкості компенсація, плоскоступість 3-го ступеня, остеохондроз шийного відділу хребта без порушення статико-динамічної функції хребта, гіперметропія слабкого ступеня лівого о ка, ожиріння 1-го ступеня (+25%), захворювання пов`язане з проходженням військової служби /том І зворотній бік а.с.35-36/.
При працевлаштуванні на посаду лікаря ветеринарної медицини в ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» ОСОБА_2 28 березня 2019року проходив обов`язковий попередній медичний огляд та був визнаний приданим до роботи за цією професією /том І а.с.125/. 
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 у Медичному центрі «Клініка сімейної медицини» проходив біохімічне дослідження крові та консультацію нефролога, за результатами яких встановлено рівень глюкози вище норми, цукровий діабет 2 типу, діабетичну нефропатію, під питанням хронічний пієлонефрит та симптоматична артеріальна гіпертонія /том І зворотній бік а.с.33-34/.
З розділу "Первинний огляд" історії хвороби № 12403001 вбачається, що: у квітні 2022року, листопаді 2022року та у вересні 2023року ОСОБА_2 звертався за консультаціями терапевта, де йому було встановлено, зокрема, діагнози: ГБ 2 ст, ризик високий, часті кризи, кардіосклероз дифузний, діабетична ангіопатія, ХОЗЛ, СН 1-2Аст, ДН 2 ст, СД 2 тип, субкомпенсований, бронхообструктивний с-м на фоні ГРВІ /том І зворотній бік а.с.34-35/.
Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 /том І а.с.116-119/, а також згідно з відповідями ТОВ «Медичний центр «Клініка сімейної медицини» № 93/08 від 08 серпня 2024року /том І а.с.111/ та ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 157/914 від 27 серпня 2024року /том І а.с.120/ ОСОБА_2 з 01 липня 2017 року по 22 листопада 2023року працював у ТОВ «МЦ «Клініка сімейної медицини» на посаді сторожа за основним місцем роботи, при цьому, обмежень по роботі за станом здоров`я останній не мав, та, крім того, у періоди з 16 квітня 2019року по 26 грудня 2019року, з 16 січня 2020року по 30 грудня 2020року та з 11 січня 2021року по 27 листопада 2023року (наказом від 27 листопада 2023року звільнений у зв`язку зі смертю з 22 листопада 2023року) працював у ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» за сумісництвом на посаді лікаря ветеринарної медицини у ВВО № 146.
16 вересня 2023року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено договір оренди житлового приміщення, згідно з умовами якого ОСОБА_2 орендував одну кімнату у квартирі АДРЕСА_2 терміном на три місяці, до 16 грудня 2023року /том І зворотній бік а.с.40 - 41/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 23 листопада 2023 року /том І а.с.27/.
На момент смерті ОСОБА_2 виповнилось 56 повних років.
Згідно з довідкою про причину смерті (до форми №106/о № 7552) від 23 листопада 2023року причиною смерті ОСОБА_2 є здавлення органів шиї зашморгом при повішенні /том І а.с.37/.
Як зазначено у відповіді Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №436/6413 від 26 серпня 2024року /том І а.с.110/ ОСОБА_2 є померлим внаслідок самогубства. У вказаній відповіді також зазначено, що 20 жовтня 2023року ОСОБА_2 звертався до поліції на лінію "102" з повідомленням щодо неможливості потрапити у квартиру та відмови сестри ОСОБА_1 від спілкування (ЖЄО № 18605). ОСОБА_1 також зверталась до поліції з заявами щодо конфліктів з братом ОСОБА_2 та можливих його протиправних дій (ЖЄО № 15917 від 07 вересня 2023року та № 19181 від 30 грудня 2023року). Крім того, 26 лютого 2024року ОСОБА_1 зверталась до поліції з повідомленням щодо протиправних на її думку дій з боку дружини брата, ОСОБА_2 (ЖЄО № 3649). Матеріали за зверненнями ОСОБА_1 до ЄРДР не вносились, до суду не направлялись, складу адміністративних правопорушень при їх розгляді не виявлено.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на частину квартири АДРЕСА_1 .
19 січня 2024року з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 /том І а.с.176/ до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори звернулась відповідачка ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 19 січня 2024року було заведено спадкову справу № 31/2024, копія якої міститься в матеріалах справи /том І а.с.175-186/.
ОСОБА_1 06 березня 2024року також звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_2 /том І а.с.182/.
Судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідачка є її дочкою, яка разом з чоловіком та сином з 1995 року проживали в її квартирі, в якій вона виділила дочці з родиною дві кімнати, а сама проживала в третій. Дочка з чоловіком роз`їхалися у 2023 році, чоловік дочки з`їхав з квартири, а дочка із сином лишилися проживати разом з нею. Спочатку чоловік дочки приходив та дзвонив, а потім перестав. Вона почала хвилюватися, у зв`язку з чим звернулася у клініку сімейної медицини, де працював чоловік дочки, там їй повідомили, що чоловік дочки працював до останнього, а потім помер. Після того, як вона дізналася про смерть, вона подзвонила дочці та повідомила про це, а та, в свою чергу, подзвонила сестрі чоловіка, але остання на дзвінки не відповідала. З сестрою померлого жодних відносин вони не мали, не спілкувалися, оскільки ОСОБА_1 забороняла померлому ходити до матері, коли та хворіла, а коли остання померла, то сестра навіть не повідомила про це. Стверджувала, що померлий не хворів, був здоровим чоловіком, але слабким в роботі, всю роботу по квартирі робила її дочка.
Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 , повідомила, що вони з братом не спілкувалися з 2004 року, а у червні 2021 року, коли захворіла їх мати, брат приїхав до лікарні і сказав, що дружина забороняє йому з ними спілкуватися, обіцяв приїхати згодом, але так і не приїхав. Де поховані батьки брат не знав. В орендовану квартиру брата відвезла його колишня дружина. Коли брат їй написав, що випив оцтову есенцію, то вона відразу поїхала та надала першу допомогу, а потім забрала брата до себе. Стосунки між нею та братом стали нормальними, вона відвезла брата на кладовище, показала, де поховані батьки. Брату був потрібний медичний догляд, оскільки в останнього були проблеми зі здоров`ям. Брат постійно лежав, вже не працював, нічого не міг робити, навіть приготувати собі їсти. Коли брат переїхав жити до неї, то повідомив їй, що у нього цукровий діабет, але при цьому жодних ліків з собою не мав. Останні два тижні життя брата вона за ним доглядала, піклувалася про нього. Коли ОСОБА_3 прийшло смс-повідомлення про дату судового засідання у справі про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , він повісився.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що позивачка є її знайомою. З ОСОБА_3 вона познайомилася у листопаді 2023 року, коли приїжджала в гості до позивачки. До того часу вона навіть не знала, що у позивачки є брат. Брат позивачки хворів, вона бачила багато ліків та останній сам себе не міг обслуговувати. Вона годувала брата позивачки двічі на день, варила перші страви. Брат позивачки завжди був вдома, не працював, весь час ходив з телефоном, чекав, що дружина забере його назад. При розмові ОСОБА_3 казав їй, що не може жити без дружини, дуже хоче жити разом з дружиною.
Свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що вона знає, як позивачку, так і відповідачку. Відповідачка приїжджала разом з чоловіком, орендувала чоловіку квартиру (кімнату), заплатила перший внесок. Після цього ОСОБА_3 сам платив за квартиру. Наступного дня приїхала мама ОСОБА_2 , яка розклала всі речі ОСОБА_3 (мішок та сумку). ОСОБА_3 дуже переживав, хотів повернутися до дружини. Вона жила разом з ОСОБА_3 в одній квартирі, ОСОБА_3 сам завантажував пральну машинку, яку вона включала, розвішувала одяг, а потім віддавала сухий. Коли готувала їсти, то завжди пригощала ОСОБА_3 , оскільки останній готувати не вмів, дзвонив дружині, питав, як готувати. У неї також цукровий діабет, ОСОБА_3 розказав їй про свій діабет та просив у неї ліки, оскільки власних у нього не було. З позивачкою вона познайомилась перед виїздом ОСОБА_3 , коли та приїхала забрати ОСОБА_3 , бо той щось випив. Вона ОСОБА_3 нічого не купувала, їжу ОСОБА_3 купував собі сам.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вбачав у недоведеності підстав вважати, що померлий спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги відповідачки, а відповідачка в свою чергу умисно ухилялась від надання спадкодавцю допомоги, маючи при цьому можливість її надання.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України унормовано, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).
У статті 1224 ЦК України передбачені випадки, коли особу може бути усунуто від права на спадкування.
Згідно з другим абзацем частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Звертаючись до суду з даним позовом про усунення відповідачки від права на спадкування позивачка наполягала на тому, що ОСОБА_2 за життя тяжко хворів та за станом здоров`я потребував постійної сторонньої допомоги, а відповідачка, яка була його дружиною, від надання чоловікові допомоги ухилилась, фактично покинувши його в безпорадному стані.
Слід зазначити, що позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018року у справі №200/21452/15- зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами у медичних документах.
У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі №337/6000/15-ц та від 04 липня 2018року у справі № 404/2163/16-ц сформульовано висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.
Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Водночас, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Суд при вирішенні спору про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності колегія суддів зазначає, що матеріали справи хоча і містять відомості про наявність у ОСОБА_2 ряду захворювань, зокрема серцево-судинної системи та цукрового діабету 2 типу, однак наявність таких хворіб сама по собі не може свідчити про перебування ОСОБА_2 в безпорадному стані. 
Позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_2 був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.
Медичними документами також не підтверджуються доводи позивачки про наявність у спадкодавця психологічних розладів. При цьому, колегія суддів зауважує, що скріншоти електронної переписки між особами не можуть бути доказами психічного стану особи. 
Навпаки, як встановлено судом, ОСОБА_2 до дня смерті був працевлаштований у ТОВ «Медичний центр «Клініка сімейної медицини» на посаді сторожа за основним місцем роботи та в ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за сумісництвом на посаді лікаря ветеринарної медицини.
Допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_9 повідомляла суд, що ОСОБА_2 самостійно купував собі їжу, завантажував пральну машину, після першого внеску самостійно оплачував оренду кімнати, що не може свідчити про те, що останній перебував в безпорадному стані.
Тож, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність належними та достатніми доказами факту перебування спадкодавця ОСОБА_2 в безпорадному стані, що є однією з обов`язкових умов для усунення особи від права на спадкування.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, під час розгляду справи не встановлено винної поведінки відповідачки, умисних дій або бездіяльності відповідачки, спрямованих на ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, зокрема, відмови від надання допомоги чоловікові та потреби спадкодавця у допомозі саме від відповідачки.
Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 або інші особи замість нього звертались до відповідачки з приводу надання спадкодавцю будь-якої допомоги та відповідачка від надання такої допомоги відмовилась.
Потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача також не підтверджена під час розгляду справи.
Намір відповідачки розірвати шлюб зі спадкодавцем та подання нею до суду відповідної позовної заяви не може розцінюватись як дії, спрямовані на ухилення від надання допомоги особі, яка її потребує, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу, його збереження або припинення не допускається та є порушенням прав людини. 
Доводи позивачки про те, що ОСОБА_2 був не в змозі самостійно забезпечити себе житлом суд апеляційної інстанції вважає надуманими та безпідставними, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 мав у власності частину квартири АДРЕСА_1 , яку мав право використовувати для власного проживання, а по-друге уклав з ОСОБА_9 договір оренди житлового приміщення, за перший місяць користування яким згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 сплатила відповідачка, а в подальшому сплачував ОСОБА_2 .
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання позивачки на те, що дії відповідачки призвели до самогубства ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження таких обставин.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
При вирішенні спору судом першої інстанції було досліджено надані сторонами докази, зокрема, медичні документи стосовно стану здоров`я спадкодавця, а також проаналізовано показання допитаних під час розгляду справи свідків, які безспірно не доводять безпорадний стан спадкодавця. Також, подані докази не доводять умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю. 
Отже, під час вирішення спору позивачка не довела належними доказами факт ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю як особі, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані.
Тож, висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд вважає обґрунтованими.
Суд першої інстанцій належним чином обґрунтував судове рішення, надав всебічну та повну оцінку доводам позивача, вказавши, що позивачка не довела обставин позову. Судом першої інстанції надана вірна правова оцінка тому, що відсутні обставини, які би свідчили про умисне ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, який був у безпорадному стані. Суд зробив вірний висновок, враховуючи те, що за змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. 
Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з відсутності умов, передбачених статтею 1224 ЦК України для усунення відповідачки від права на спадкування за законом, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявницею апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змога повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026року.

Судді: