Справа № 592/60/26
Провадження № 1-кп/592/349/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року           м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянув в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 12025200600001292, відомості за яким 01.11.2025 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алейськ, Алтайського краю, рф, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Державної прикордонної служби 5-го прикордонного загону в/ч НОМЕР_1 з 20.12.2025, який має військове звання солдат, одруженого, який має базову вищу освіту, громадянина України, росіянина, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 , -
захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 01.04.2016 до теперішнього часу користувався послугами провайдера ТОВ “Сумські телекомсистеми” та використовував послуги вказаного провайдера інтернет-послуг через ІР-адресу: НОМЕР_3 . Так, ОСОБА_3 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи свій персональний комп`ютер (системний блок з маркуванням Service Tag CZC6438GKJ, Warranty ExpDate 10/28/2019, TWS-002-Z440, на задній панелі системного блоку маркування CZC6438GKJ HP) , являючись користувачем мережі Інтернет, провайдеру ТОВ “Сумські телекомсистеми” та використовуючи послуги вказаного провайдера інтернет-послуг через ІР-адресу: НОМЕР_3 , використовував спеціальне програмне забезпечення “еMule” та всесвітню мережу Інтернет, в період часу з 09.10.2025 до 03.11.2025 здійснював доступ та завантажував матеріали (фотофайли та відеофайли) порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою приховання своєї злочинної діяльності, використовуючи персональний комп`ютер (системний блок з маркуванням Service Tag CZC6438GKJ, Warranty ExpDate 10/28/2019, TWS-002-Z440, на задній панелі системного блоку маркування CZC6438GKJ HP) , ОСОБА_3 завантажував на нього матеріали (фотофайли та відеофайли) порнографічного характеру з ознаками дитячої порнографії у кількості 3 фотофайли та 1 відеофайл, які зберігав для особистого перегляду без мети збуту чи розповсюдження. В ході проведення обшуку 13.11.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , було вилучено системний блок з маркуванням Service Tag CZC6438GKJ, Warranty ExpDate 10/28/2019, TWS-002-Z440, на задній панелі системного блоку маркування CZC6438GKJ HP та в подальшому було направлено до Сумського НДЕКЦ МВС України для проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи. Згідно висновку комп`ютерно-технічної експертизи Сумського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/119-25/18996-КТ від 12.12.2025 встановлено, що в пам`яті твердотілого накопичувана “Intel” моделі “SSDPEDME016T4S” , об`ємом 1,6 ТБ з серійним номером: CVMD5215003Y1P6NGN з вищезазначеного системного блоку, наданого на дослідження, було виявлено графічні файли (зображення) та відеофайли, які були віднесені програмним забезпеченням до категорії “Possible nudity (можлива нагота) ” , “child abuse” (жорстоке поводження з дітьми) . Під час проведеного 15.12.2025 огляду 3-х карт пам`яті (та інформації, що перебуває на них) , які є додатком до висновку експерта № СЕ-19/119-25/18996-КТ від 12.12.2025, було виявлено програмне забезпечення “еMule” та було встановлено, що особа, яка ним користувалася, отримувала доступ до файлів з характерними позначенням та термінами, зокрема РТНС (жаргонне скорочення від Pre-Teen Hard Core, яке у кримінальному середовищі застосовується для позначенням незаконних матеріалів за участю неповнолітніх) , “lolita” (умовне позначення образу неповнолітньої особи сексуалізованого характеру) , а також інших слів та скорочень, що в сукупності дає підстави вважати, що зазначені файли мали ознаки матеріалів, пов`язаних з насильством над дітьми. Крім того, в ході огляду було виявлено та було вилучено 4 файли, з них 3 фoтoфaйли: “ComfyUI 00004_.png” , “ComfyUI_00005_.png” , “ComfyUI_00007_.png” та 1 відеофайл: “Anya LsMagazine Bd Company Lesya Nice Tits & Pussyhair 6-12.avi” , які у подальшому були записані на оптичний носій інформації DVD-R з серійним номером MFP6C0XK15014118 5А та були направлені до кафедри реставрації та експертизи творів мистецтва Харківському державної академії дизайну і мистецтв для проведення мистецтвознавчої експертизи. Згідно висновку судової мистецтвознавчої експертизи № 3381/25 від 19.12.2025 судовим експертом було встановлено, що в наданих на дослідження матеріалах, що знаходяться на оптичному диску DVD-R з серійним номером MFP6C0XK150141185A з фотофайлами “ComfyUI_00004_.png” , “ComfyUI 00005_.png” , “ComfyUI_00007_.png” та 1 відеофайл: “Anya LsMagazine Bd Company Lesya Nice Tits & Pussyhair 6-12.avi” , міститься дитяча порнографія. Відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо імплементації Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротської конвенції) ” від 18.02.2021 № 1256-ІХ Кримінальний кодекс України був доповнений ст. 301-1, якою встановлюється відповідальність за одержання доступу до дитячої порнографії, її придбання, зберігання, ввезення, перевезення чи інше переміщення, виготовлення, збут і розповсюдження. Так, реалізуючи намір, направлений на умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-комунікаційних систем та подальше умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження, порушуючи суспільну мораль у сфері статевих стосунків, діючи всупереч суспільним відносинам, що складаються з приводу протидії розповсюдження порнографії й які є формою порушення принципів статевої моралі та спричиняє шкоду моральному вихованню людей, шляхом створення викривленого уявлення про інтимні стосунки між статями, в порушення вимог ст. 2 Закону України “Про захист суспільної моралі” від 20.11.2003, Конвенції Ради Європи “Про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства” , яку ратифіковано 20.06.2012, використовуючи свій персональний комп`ютер (системний блок з маркуванням Service Tag CZC6438GKJ, Warranty ExpDate 10/28/2019, TWS-002-Z440, на задній панелі системного блоку маркування CZC6438GKJ HP) , являючись користувачем мережі Інтернет, провайдеру ТОВ “Сумські телекомсистеми” та використовуючи послуги вказаного провайдера інтернет-послуг через ІР-адресу: НОМЕР_3 , діючи умисно протиправно, протягом часу з 09.10.2025 до 03.11.2025 одержав доступ, знайшов та завантажив на жорсткий диск вищевказаного комп`ютеру дитячу порнографію, а саме: 3 фотофайли під назвою: “ComfyUI_00004_.png” , “ComfyUI_00005_.png” , “Comfy UI_00007_.png” та 1 відеофайл під назвою “Anya LsMagazine Bd Company Lesya Nice Tits & Pussyhair 6-12.avi” , які належать до дитячої порнографії та почав їх зберігати для особистого перегляду без мети збуту чи розповсюдження до 08:08 13.11.2025, тобто до моменту його вилучення співробітниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку. Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем у період часу з 09.10.2025 до 03.11.2025, її зберіганні без мети збуту чи розповсюдження до 13.11.2025, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України (а. п. 1-4) .
02.01.2026 прокурор Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 уклали угоду про визнання винуватості. Підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 301-1 КК України. При вирішенні питання щодо міри покарання підозрюваному сторони погоджуються на те, що стосовно підозрюваного відсутні обставини, що обтяжують покарання, проте, наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; відсутність тяжких наслідків через вчинення протиправних дій. З урахуванням ступеню тяжкості злочину та особи винного, наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, таких як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності тяжких наслідків та відсутності обставин, що обтяжують покарання, з 20.12.2025 добровільно мобілізувався на військову службу за призовом під час мобілізації до Державної прикордонної служби НОМЕР_4 прикордонного загону в/ч НОМЕР_1 , сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 301-1 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподаткованих мінімум доходів громадян, що еквівалентно 34000 грн. , з позбавленням права займатися діяльністю, яка пов`язана з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 роки. Із запропонованим видом та мірою підозрюваний ОСОБА_3 покарання згодний. ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін є: а) для прокурора і обвинуваченого – обмеження права на оскарження вироку. Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 394 КПК України. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: 1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4 – 7 ст. 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди, підозрюваному ОСОБА_3 роз`яснено і є зрозумілими; б) для підозрюваного чи обвинуваченого – відмова від здійснення прав, передбачених абз. абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом) . Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого мені кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів підозрюваному ОСОБА_3 роз`яснено і є зрозумілими. Підозрюваний розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Підозрюваний ОСОБА_3 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України (Ст. 389-1 Умисне невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості - умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості, – карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років) (а. п. 12-17) .
Встановивши особу підозрюваного ОСОБА_3 , суд роз`яснив йому суть обвинувачення, з`ясував, що воно йому зрозуміле, що він визнає себе винним. Після роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.
Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості під час підготовчого судового засідання суд з`ясував у ОСОБА_3 , що той цілком розуміє: - що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь; - наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; - характер обвинувачення; - вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд з`ясував, що ОСОБА_3 правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розд. ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи “Відносно спрощеного кримінального правосуддя” та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. ст. 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.
Суд переконався в підготовчому судовому засіданні шляхом проведення опитування сторін, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Суд з`ясував у ОСОБА_3 , що він реально зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема вчинити дії, перелік яких в ній зазначено.
Суд перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України. При цьому: - умови угоди не суперечать вимогам КПК України, під час досудового розслідування не була допущена неправильна правова кваліфікація кримінальних правопорушень, які не є більш тяжкими ніж ті, щодо яких передбачена можливість укладення угоди; - умови угоди відповідають інтересам суспільства; - умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; - обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не існує; - можливість виконання ОСОБА_3 взятих на себе за угодою зобов`язань очевидна.
Суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, щодо узгоджених виду та міри покарання.
Для застосування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості обов`язковою і важливою умовою є відповідна поведінка підозрюваного. Це має бути не тільки фактичне визнання вини, а й активні дії, спрямовані на сприяння розслідуванню і розкриттю злочину. Також він може бути застосований тільки після повідомлення конкретній особі про підозру й до моменту виходу суду в нарадчу кімнату для прийняття остаточного рішення. Крім того, обов`язковою є добровільна згода підозрюваного/обвинуваченого. Остаточне рішення про застосування зазначеного інституту або про відмову в цьому приймає суд. В кримінальному процесуальному законі передбачено, що факт визнання винуватості фіксується у відповідній угоді. Також ст. 472 КПК України визначає зміст такої угоди, яка складається і підписується обома сторонами і подається суду. Прокурор є одним із суб`єктів, які можуть ініціювати укладення угоди про визнання винуватості. Перед цим прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному/обвинуваченому його право укласти таку угоду, пояснити правові наслідки й механізми його реалізації. Після підписання угоди вона приєднується до матеріалів провадження та з обвинувальним актом надсилається до суду для прийняття остаточного рішення. У разі укладення угоди на стадії судового розслідування суд зобов`язаний негайно приступити до її розгляду. Зокрема, суд перевіряє відповідність угоди нормам закону, з`ясовує добровільність досягнутої угоди і розуміння підозрюваним/обвинуваченим правових наслідків. Угода про визнання винуватості може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, а також тяжких злочинів. У разі відповідності критерію тяжкості злочину, відсутності заперечень сторін кримінального провадження, підтвердження факту щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину зазначається, що додаткові умови неможливості застосування угоди відсутні. Угода про визнання винуватості може бути укладена тільки щодо тих злочинів, внаслідок яких матеріальну шкоду було заподіяно виключно державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди щодо уповноваженої особи юридичної особи, стосовно якої відкрите кримінальне провадження, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Застосування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості можливо необмежену кількість разів. Невиконання умов досягнутої угоди може призвести до перегляду прийнятого на її підставі рішення, а в разі умисного ухилення від виконання – до притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. Активне сприяння розкриттю злочину, вчиненого підозрюваним/обвинуваченим, може полягати в наданні правдивих свідчень, зазначенні місцезнаходження об`єкта злочинного посягання, наданні доказів тощо. Угода про визнання винуватості може передбачати не тільки дії, необхідні для застосування цього інституту, а й обов`язки щодо активного сприяння розкриттю злочину, вчиненого скоєного іншими особами. Таке активне сприяння можливе й після укладення угоди, про що обов`язково вказується в документі. Невиконання цих умов може призвести до перегляду прийнятого рішення й притягненню до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У разі затвердження угоди між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим про визнання винуватості ухвалюється вирок, за яким особа визнається винною. Їй призначається вид та міра покарання або вона звільняється від відбування покарання з іспитовим строком, якщо це було визначено угодою. При цьому погашення судимості відбувається в загальному порядку. Якщо особа відмовляється від укладення угоди, досудове або судове розслідування проводяться в загальному порядку. Безумовно, з`явлення й існування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості є проявом гуманності правосуддя та прагненням держави до досягнення цілей кримінального провадження. Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим має цілу низку переваг як для держави, так і для підозрюваного/обвинуваченого. Держава отримує повну або часткову компенсацію заподіяної шкоди, можливість закінчити кримінальне провадження в більш стислі строки з економією часу та ресурсів, а також притягти до відповідальності інших осіб. Підозрюваний/обвинувачений, у свою чергу, може отримати більш м`яке покарання. І якщо, за КПК України (в редакції 1960 року) , щиро розкаятися можна було тільки один раз, а в подальшому розраховувати на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання, то КПК України (в редакції 2012 року) надав таку можливість з конкретними зобов`язаннями та гарантіями від держави без обмежень, тим самим зробивши ще один крок у бік гуманності правосуддя.
Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003, згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан тощо.
Як особа обвинувачений ОСОБА_3 характеризується наступним чином.
Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 1, 30) .
Має реєстраційний номер облікової картки платника податків: РНОКПП НОМЕР_2 (а. п. 1) .
Має військове звання солдат Збройних сил України (рядовий) (а. п. 72, 101 – 105) .
Призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України, з 20.12.2025 проходить військову службу в НОМЕР_5 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_6 ) АДРЕСА_2 (а. п. 1, 39) .
Раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, відомості про наявність адміністративних стягнень у суду відсутні (а. п. 31) .
Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття (а. п. 3) ; - активне сприяння розкриттю злочину (а. п. 3) ; - вчинення винною особою кримінального правопорушення вперше (а. п. 3, 31) ; - повне визнання винною особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (а. п. 3) .
Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, – щире каяття обґрунтовується тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, – активне сприяння розкриттю злочину обґрунтовується тим, що таке сприяння є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, – вчинення винною особою кримінального правопорушення вперше при призначенні покарання обґрунтовується тим, що це може свідчити про відсутність у винної особи стійких злочинних навичок, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи. Крім того, суд враховує положення абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003, згідно якому судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, – повне визнання винним своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було (а. п. 3) .
Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 53 КК України штраф – це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої злочином, або отриманого внаслідок вчинення злочину доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Суд, встановивши, що такий злочин вчинено у співучасті і роль виконавця (співвиконавця) , підбурювача або пособника у його вчиненні є незначною, може призначити таким особам покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, без урахування розміру майнової шкоди, завданої злочином, або отриманого внаслідок вчинення злочину доходу. З урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також, суд бере до уваги положення абз. абз. 1-4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003, із змісту яких вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній – послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо. З підстав, зазначених в ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове.
У відповідності до абз. 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003, виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, Пленум Верховного Суду України постановив рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.
Із змісту абз. абз. 1, 3, 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику призначення судами кримінального покарання” № 7 від 24.10.2003 вбачається, що з метою забезпечення правильного застосування законодавства, усунення недоліків і помилок у діяльності судів при розгляді кримінальних справ Пленум Верховного Суду України постановив роз`яснити судам, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Це покарання призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК України, за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст. 55 КК України. Та обставина, що до постановлення вироку підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, ст. ст. 286, 287 КК України) , рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК України не потрібно.
Крім того, суд бере до уваги положення абз. 6 п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ “Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод” № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012, із змісту якого вбачається, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. ст. 65, 75 КК України у редакції Закону України від 13.04.2012 № 4652-VI мають право, застосовуючи положення ст. 69 КК України, визначати (узгоджувати) : а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; в) не призначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України. 
Враховуючи наявність чотирьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 злочинів, з урахуванням особи винного, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, суд дійшов висновку про доцільність та можливість при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, а саме: до штрафу.
Вислухавши думку прокурор щодо наведеного, думку обвинуваченого та його захисника щодо можливості затвердження угоди, що розглядається, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, суд переконався, що угода може бути затверджена, що можливо ухвалити вирок, яким затвердити угоду та призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Крім того, враховуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про розстрочення виплати штрафу певними частинами на один рік (дванадцять місяців) , відтак, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов до висновку про доцільність та можливість призначення йому основного покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді штрафу із розстрочкою виплати певними частинами (по 2833,33 грн. ) строком на один рік (дванадцять місяців) .
Цивільний позов у справі пред`явлений не був (а. п. 3) .
Кримінальним правопорушення матеріальної шкоди державним чи суспільним інтересам заподіяно не було (а. п. 3) .
Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України (а. п. 4) .
Згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України (ст. 96-1 визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною) , згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2022 від 30.06.2022 року) спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 150, ст. 154, ч. ч. 2, 3 ст. 159-1, ч. 1 ст. 190, ст. 192, ч. 1 ст. ст. 204, 209-1, 210, ч. ч. 1, 2 ст. ст. 212, 212-1, ч. 1 ст. ст. 222, 229, 239-1, 239-2, ч. 2 ст. 244, ч. 1 ст. ст. 248, 249, ч. ч. 1, 2 ст. 300, ч. 1 ст. ст. 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, ч. 1 ст. ст. 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України вбачається, що спеціальна конфіскація застосовується на підставі, зокрема, обвинувального вироку суду.
Із змісту п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України вбачається, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, зокрема, були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю) , а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.
Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 91 доповнено п. 6 згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013 року) .
Згідно абз. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст. ст. 171-174 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 10 ст. 100 КПК України під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави (ст. 100 доповнено новою частиною згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013 року) .
Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № СЕ-19/119-25/18996КТ від 12.12.2025, пов`язані з проведенням судової комп`ютерно-технічної експертизи в сумі 15153,80 грн. ; згідно довідці № 3381/25 від 19.12.2025, пов`язані з проведенням судової мистецтвознавчої експертизи в сумі 5000,00 грн. , слід відшкодувати на користь держави за рахунок обвинуваченого ОСОБА_3 (а. п. 3, 4, 28, 29) .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 468, 469, 471, 473-476 КПК України; ст. ст. 12, 53, 301-1 КК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02.01.2026 між прокурором Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. , з позбавленням права займатися діяльністю, яка пов`язана з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 (три) роки.
Покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. виконувати самостійно.
З урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_3 призначене йому основне покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді штрафу виконувати із розстрочкою виплати певними частинами (по 2833,33 грн. щомісяця) строком на один рік (дванадцять місяців) .
Речові докази по справі, а саме:
- системний блок персонального комп`ютера (з маркуванням Service Tag CZC6438GKJ, Warranty ExpDate 10/28/2019, TWS-002-Z440, на задній панелі системного блоку маркування CZC6438GKJ HP) , переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, конфіскувати, тобто примусово безоплатно вилучити у власність держави, таким чином застосувавши спеціальну конфіскацію;
- оптичний диск DVD-R з відеофайлами “Anya LsMagazine Bd Company Lesya Nice Tits & Pussyhair 6-12.avi” ; - три карти пам`яті, які є додатком до висновку експерта № СЕ-19/119-25/18996-КТ від 12.12.2025; - оптичний диск DVD-R з серійним номером MFP6C0XK150141185A з відеофайлами “ComfyUI_00004_.png” , “ComfyUI_00005_.png” , “ComfyUI_00007_.png” та 1 відеофайл: “Anya LsMagazine Bd Company Lesya Nice Tits & Pussyhair 6-12.avi” , долічені до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № СЕ-19/119-25/18996КТ від 12.12.2025, пов`язані з проведенням судової комп`ютерно-технічної експертизи в сумі 15153,80 грн. ; згідно довідці № 3381/25 від 19.12.2025, пов`язані з проведенням судової мистецтвознавчої експертизи в сумі 5000,00 грн. , відшкодувати на користь держави за рахунок обвинуваченого ОСОБА_3 .
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив вирок.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:             ОСОБА_6