ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Поліщук О.В.

09 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/15431/24 пров. № А/857/45873/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 460/15431/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
17.12.202р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 25.09.2024р. №172850017735 про переведення із пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII на пенсію за віком, що обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
-зобов`язати поновити з 01.10.2024р. нарахування і виплату пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, обчисливши її виходячи із 60% від усієї суми заробітної плати, вказаної у довідках Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/55 (про основні складові заробітної плати) та №11-39/54 (про додаткові та компенсаційні складові заробітної плати). 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2025р. позов задоволено.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
23.09.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначив ОСОБА_1 пенсію за віком, яка обчислювалась та виплачувалась відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
16.05.2024р. позивач звернулась до пенсійного органу (на обліку в якого перебуває як отримувач пенсії) із заявою про перерахунок пенсії у спосіб її переведення на пенсію державного службовця, виходячи із:
1. посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років станом на квітень 2024 року, на підставі довідки Головного Управління Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/55;
2. заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією (абз.3 п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622), на підставі довідки Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/54.
24.05.2024р. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №172850017735 ОСОБА_1 перераховано пенсію у спосіб переведення (переходу) з пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком на умовах п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.
Зі змісту рішення про переведення позивача на пенсію державного службовця видно, що пенсія обчислена виходячи із 60% заробітної плати 31003,20 грн., відображеної у довідці Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/54 про посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років. Основний розмір пенсії від середнього заробітку склав 18601,92 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що Пенсійний орган при обчисленні пенсії державного службовця з 16.05.2024р. не врахував додаткових (стимулюючих) складових заробітної плати, зазначених у довідці Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/55.
Листом Головне управління ПФУ в Рівненській області від 09.09.2024р. №1700-0201-8/51374 ОСОБА_1 та Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області повідомлено, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. № 823 “Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб” (далі – Постанова № 823), внесено зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. № 622 “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі - Порядок № 622), та з урахуванням листа Пенсійного фонду України від 03.09.2024р. № 2800-030102-9/53221, з метою приведення у відповідність пенсій, призначених згідно із Законом України “Про державну службу” за зверненнями, які надійшли після 01.01.2024р. є необхідність надати довідки про заробітну плату за формами, затвердженими Постановою № 823 (додатки 1 - 6) станом на 16.05.2024р. Зазначено, у разі обчислення заробітної плати згідно отриманими / прийнятими довідками розмір пенсії збільшується - проводиться доплата з дати призначення пенсії, якщо зменшується - новий розмір пенсії виплачуватиметься з 01.10.2024р.
Листом Головне управління ПФУ в Рівненській області від 27.09.2024р. №1700-0702-8/55217 повідомив, що з 01.10.2024р. розмір позивача пенсії за віком, виплачується відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до врегулювання питання перерахунку пенсії за Законом України “Про державну службу”. Повідомлено, що розмір пенсії буде переглянутий з 01.10.2024р. відповідно до Закону України “Про державну службу” після надання нових довідок про заробітну плату за формами, затвердженими Постановою № 823 від 12.07.2024р. “Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб” (додатки 1 - 6) станом на дату звернення. Про надання вище вказаних довідок повідомлено ОСОБА_1 та Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області листом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 09.09.2024р. за вихідним номером № 1700-0201-8/51374.
Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.09.2024р. №172850017735 перераховано пенсію позивача у спосіб її переведення на пенсію за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Основний розмір пенсії обчислений виходячи із середньомісячного заробітку 17915,17 грн. та страхового стажу 43 роки 4 дні і склав 7703,52 грн. Розмір пенсії з надбавками – 8703,77 грн. 
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Із змісту ч.1, ч.2, ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
В п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII видно, що Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ втратив чинність, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і п.12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII.
ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-XII визначено що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
п.12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015р. № 889-VIII "Про державну службу" передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
В ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі – Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016р., видно, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
п.2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і п.12 цього розділу. 
Відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до п.12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії за ст.37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Із змісту ч.1 ст.37 Закону №3723-XI видно, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як - 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №822/524/18.
Станом на 01.05.2016р. (дату набрання чинності Законом №889-VІІІ) позивач обіймала посаду, яка відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016року №229, належала до посад державних службовців (що відповідачем не заперечується). 
При цьому, пенсійним органом не заперечується наявності спеціального стажу, необхідного для набуття права на пенсію державного службовця.
16.05.2024р. ОСОБА_1 на підставі рішення від 24.05.2024р. №172850017735 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Вказане свідчить про дотримання позивачем усіх необхідних умов для призначення вказаного виду пенсії (досягнення віку, наявність стажу) на момент її звернення з заявою про переведення з пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622 (далі - Порядок №622, в редакції, чинній станом на дату подання заяви про призначення пенсії 16.05.2024р.), встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому (далі цитується п.4 Порядку №622):
-посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби) (абз.2 п.4 Порядку);
-розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні (абз.3 п.4 Порядку).
Зазначені положення чинного законодавства свідчать про те, що пенсія державного службовця обчислюється виходячи із основних (абз.2 п.4 Порядку) та додаткових (абз.3 п.4 Порядку) складових заробітної плати державного службовця.
Так, оскільки станом на дату звернення (16.05.2024р.) позивач звільнена з державної служби, для обчислення пенсії державного службовця із 16.05.2024р. Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області видало їй: 
-довідку про посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років (абз.2 п. 4 Порядку) від 15.05.2024р. №11-39/55 станом на квітень 2024 року; 
-довідку про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 15.05.2024р. №11-39/54 (абз.3 п.4 Порядку).
Постановою Правління Пенсійного фонду України "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям" №1-3 від 17 січня 2017 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за №180/30048, затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІ "Про державну службу" пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу", а саме: 
-форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); 
-форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); 
-форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Водночас, пенсійний орган жодним чином не обґрунтував те, що надані позивачем для обчислення пенсії разом із заявою від 16.05.2024р. довідки про заробітну плату не відповідають Порядку №622 або формам, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року №1-3.
При цьому, Порядок №622 щодо видачі довідок про заробітну плату для обчислення пенсії був чинний як при видачі ГУ Державної казначейської служби України у Рівненській області довідок про заробітну плату, та і при переведенні відповідачем в травні 2024 року позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця, та іншого не передбачав.
Так, станом на 16.05.2024р. (дату подання відповідачу заяви про призначення пенсії) позивач: 
-мала стаж державної служби (що відповідачем не заперечується); 
01.05.2016р. звільнена з державної служби;
-подала відповідачу дві довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 15.05.2024 №11-39/54, від 15.05.2024 №11-39/55 відповідно до затверджених форм, які недостовірних відомостей не містили.
Пенсійний орган запропонував на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. № 823 “Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб”, якою внесено зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. № 622 “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі - Порядок № 622), та з урахуванням листа Пенсійного фонду України від 03.09.2024р. №2800-030102-9/53221, з метою приведення у відповідність пенсій, призначених згідно Законом України “Про державну службу” за зверненнями, які надійшли після 01.01.2024р., надати довідки про заробітну плату за формами, затвердженими Постановою № 823 (додатки 1 - 6) станом на 16.05.2024р.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що як станом на дату видачі довідок про заробітну плату, так і на 16.05.2024р. - подання позивач заяви про переведення на пенсію державного службовця, відображена у довідках заробітна плата відповідала як первинним документам, так і чинному на той час законодавству. 
Всі відображені у цій довідці види оплати праці є складовими частинами заробітної плати, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.
Такий висновок суду узгоджується з положеннями п.1 ч.1 ст.41 Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Перерахунок пенсії проведений пенсійним органом в односторонньому порядку у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. №823 "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб", яка набрала чинності з дня опублікування - 20.07.2024р. та застосовується з 1 січня 2024 року.
п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005року №1566/11846 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно ч.3 ст.44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
В п.4.2 Порядку №22-1, видно, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Водночас, на виконання вказаного вище обов`язку Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не повідомило, в чому ж саме полягає невідповідність наданих разом із заявою про призначення пенсії державного службовця довідок про заробітну плату.
Відповідно до змісту картки документа Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. №823, яка як вважає пенсійний орган повинна застосована до спірних правовідносин, та у зв`язку із прийняттям якої припинено виплату пенсії державного службовця позивачу, прийняття документа 12.07.2024р., публікація документа 20.07.2024р. в офіційному виданні КМУ «Урядовий Кур`єр» та 08.08.2024р. в Офіційному віснику України, набрання чинності 20.07.2024.
Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Як видно із матеріалів справи позивача переведено на пенсію державного службовця рішенням пенсійного органу від 23.05.2024р. з врахуванням положень законодавства, чинного станом на дату прийняття такого рішення Пенсійним органом.
Стосовно доводів апелянта щодо не можливості врахування наданих довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, колегія суддів звертає увагу на таке.
01.01.2024р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.2023р. №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», якою затверджено такі, що додаються: схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році; перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад.
п.3 цієї Постанови установлено, що: схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 Питання оплати праці працівників державних органів (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст. 284; 2022 р., № 12, ст. 667; 2023 р., № 9, ст. 642), не застосовуються до державних службовців державних органів, що провели класифікацію посад державної служби; під час переведення державних службовців на інші посади державної служби застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 Питання оплати праці працівників державних органів (Офіційний вісник України, 2017 р., № 9, ст. 284; 2020 р., № 12, ст. 478), для визначення підкатегорії посади державної служби, необхідної для встановлення рівнозначності посади.
п.4 Постанови ця постанова набирає чинності з 01.01.2024р.
Разом з тим, прийняття Урядом цієї постанови не впливає на право позивача на обчислення пенсії на підставі наданих ним довідок, оскільки зазначена Постанова №1409 регулює порядок оплати праці працюючих державних службовців, а не порядок призначення пенсії державним службовцям. 
20.07.2024р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. №823, якою внесені зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», проте вона не може бути застосована до спірних правовідносин, позаяк спірні правовідносини виникли до її прийняття, позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у січні 2024 року.
Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 05.04.2001р. № 3-рп/2001 вказав на те, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, пенсія позивачу як державному службовцю призначена з 16.05.2024р., тобто до внесення змін до Порядку № 622, а тому реалізація права особи мала здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження нею волевиявлення у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень), а розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.04.2024р. №580/6509/23 зміна порядку розрахунку пенсії, як періодичної виплати фізичній особі, шляхом прийняття відповідного закону, який відповідає критерію якості закону та легітимній меті, за загальним правилом, не суперечить положенням ст.22 (щодо недопущення при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод) та ст.58 (щодо відсутності у законів та інших нормативно-правових актів зворотної дії в часі) Конституції України, за умови, що такі зміни не передбачають зменшення розміру пенсії, яку особа отримує на момент прийняття таких законодавчих змін.
З урахуванням наведеного вірними є висновки суду першої інстанції, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024р. №823 можуть стосуватися призначення пенсій, а не перерахунку раніше призначених пенсій з врахуванням ст.58 Конституції України.
Крім цього, станом на дату прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати позивачу пенсії державного службовця та її переведення на пенсію за віком на загальних підставах, умови припинення виплати пенсії регулювались виключно ст.49 Закону №1058-IV, за змістом якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; {Положення п.2 ч.1 ст.49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009} 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин"; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі не проходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Проте, апелянт не навів жодної обґрунтованої підстави щодо необхідності прийняття оскарженого рішення.
Отже, усі документи, надані позивачем містили достовірні відомості, відповідали положенням чинного законодавства, а довідки про заробітну плату відображали її складові, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідали затвердженим на 16.05.2024р. формам.
Таким чином, пенсійний орган протиправно прийняв рішення про припинення виплати позивачу пенсії державного службовця та переведення її на пенсію за віком, що обчислюється на загальних підставах, яке підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що для належного способом захисту порушеного права позивача слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.09.2024р. №172850017735 про переведення ОСОБА_1 із пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII на пенсію за віком, що обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Спір у даній справі також стосується не врахування пенсійним органом при обчисленні пенсії з 16.05.2024р. довідки про складові заробітної плати від 15.05.2024р. №11-39/54, виданої ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області.
Із змісту оскаржуваного рішення від 25.05.2024р. №172850017735 видно, що Пенсійним органом для обчислення пенсії державного службовця враховано виключно основні складові заробітної плати: посадовий оклад, надбавку за ранг і надбавку за вислугу років в сумі 31003,20 грн. (відображені у довідці ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/54).
В п.4 Порядку №622 видно, що для обчислення пенсії враховується також розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні (абз. 3 п. 4 Порядку).
ОСОБА_1 до заяви про переведення на пенсію державного службовця надавалась також довідка про заробітну плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією (абз.3 п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою КМУ від 14.09.2016р. №622), видана ГУ Державної казначейської служби України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/55, в якій відображені надбавки, премія та інші виплати за період з січня 2017 року по грудень 2021 року.
Разом з тим, будь-яких обґрунтованих доводів про правові підстави не врахування вказаної довідки пенсійний орган не повідомив, що свідчить про протиправність дій відповідача в цій частині.
Визначаючи спосіб захисту порушених прав Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) (провадження № 11-555заі18) для належного захисту порушених прав вказала на необхідність зобов`язання пенсійний орган призначити і здійснити нарахування виплату пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про заробітну плату (щодо основних та додаткових складових заробітної плати).
З метою відновлення порушених прав позивача в цій частині, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що слід зобов`язати пенсійний орган поновити ОСОБА_1 із 01.10.2024р. із пенсії за віком, яка обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, обчисливши її виходячи із 60% від усієї суми заробітної плати, вказаної у довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.05.2024р. №11-39/54 та від 15.05.2024р. №11-39/55.
ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Сгатацау. Икгаіпе), заява №20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Тобто, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення ст.3 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011р.) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. 
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 460/15431/24 -без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель