ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 січня 2026 року справа №200/6095/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – Жовтан Олександра Володимировича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 200/6095/25 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просить:
Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу (01 березня 2002 року народження, РНОКПП: НОМЕР_2 ) у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу (01 березня 2002 року народження, РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2022 між начальником Національної академії Національної гвардії України генералом-лейтенантом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах рядового складу.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Порядок).
Відповідно до пункту 4 Постанови особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
У зв`язку з прийняттям вищезазначеної постанови, 20.06.2025, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , адвокатом Жовтаном О.В. було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з проханням надати наступну інформацію:
1. Надати інформацію чи був складений та затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України список військовослужбовців, які відповідають критеріям Постанови № 153, та чи включений до нього ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );
2. Надати інформацію про сумарну кількість днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових дій) щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, яка передбачена постановою КМУ № 153 від 11 лютого 2025 року;
3. Надати достовірну інформацію про те, чи був ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) включений до наказу про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, яка передбачена постановою КМУ № 153 від 11 лютого 2025 року;
4. Чи направлявся військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України наказ щодо виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) для здійснення нарахування винагороди, передбаченої постановою КМУ № 153 від 11 лютого 2025 року;
За результатами розгляду даного адвокатського запиту уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 НГУ було надано відповідь №25/18/3/2-Ж-190-АЗ від 27.06.2025 в якій, з-поміж іншого, зазначено наступне: «У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 наказом командира військової частини по строковій частині від 23.01.2025 року № 25 виключений зі списків військової частини, то Постановою виплата одноразової грошової винагороди не передбачена.»
Крім того, 20.06.2025 адвокатом Жовтаном О.В. до військової частини НОМЕР_1 НГУ було направлено адвокатський запит з проханням надати довідку за формою, передбаченою Окремим дорученням Міністерства оборони України №999/уд від 20.02.2025 про його безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин щодо ОСОБА_1 .
У відповідь на даний адвокатський запит військова частина НОМЕР_1 НГУ направила лист №25/18/11-Ж-193-АЗ з доданими документами, проте запитувана довідка (встановленої форми) підготовлена та надана не була.
Водночас військова частина надіслала пакет документів, серед яких була довідка №2674 від 30.06.2025 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно цієї довідки, сержант ОСОБА_1 , в період з 20.07.2023 по 09.08.2023; з 24.01.2024 по 31.03.2024; з 01.04.2024 по 09.07.2024 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в с. Діброва Сєвєродонецького району, с. Макіївка Сватівського району Луганської області.
Зазначає, що загальний термін безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить: 00 років 06 місяців 04 дні.
У подальшому, 16.07.2025, до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було подано заяву в інтересах позивача з проханням здійснити виплату одноразової грошової винагороди та включити останнього в наказ про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень відповідно до Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153.
Листом №25/18/3/2-Ж-Ж227-АЗ від 30.07.2025, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті винагороди, передбаченої постановою КМУ №153. Відмову мотивовано таким: «відповідно до наказу командира військової частини (по строковій частині) від 23.01.2025 №25 ОСОБА_1 , виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, виплата одноразової грошової винагороди не передбачена умовами постанови.
Позивач вважає, що відмова у задоволенні заяви адвоката Жовтана О.В. від 16.07.2025 є незаконною та необґрунтованою, оскільки відповідачем невірно розтлумачено положення Постанови №153 від 11 лютого 2025 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 200/6095/25 у задоволенні позову – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень. Оскільки позивач набув право на виплату йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, так як він: - є громадянином України, який був прийнятий на військову службу за контрактом в умовах дії воєнного стану, у віці до 25 років, що підтверджується датою укладення контракту про проходження військової служби 02 серпня 2022 року; - за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій в період з 20.07.2023 по 09.08.2023; з 24.01.2024 по 31.03.2024; з 01.04.2024 по 09.07.2024; - безпосередня участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій за сукупністю становить більше, ніж пів року, а саме - 00 років 06 місяців 04 дні; - позивач не притягався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією ІD паспорта № НОМЕР_3 . Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 є учасником бойових дій.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 02.07.2025 №3982 позивач з 24.11.2022 по 23.01.2025 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З витягу з послужного списку вбачається, що позивачем укладено контракт про проходження військової служби в національній гвардії України до оголошення демобілізації з 02.08.2022 (Наказ НА НГУ №28о/с від 02.08.2022).
Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 23.01.2025 № 25 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення для подальшого проходження служби до СБУ.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2025 № 3323 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Позивач дійсно в період з 20.07.2023 по 09.08.2023, з 24.01.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 09.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в селі Діброва Сєвєродонецького району, села Макіївка Сватівського району Луганської області.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 27.06.2025 на адвокатський запит про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, повідомила, що позивач наказом командира ВЧ по стройовій частині від 23.01.2025 №25 виключений зі списків ВЧ, то постановою №153 виплата одноразової грошової винагороди не передбачена.
Докази притягнення позивача за період проходження ним служби до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився в матеріалах справи відсутні, відповідачами не оспорюються.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” (далі - Постанова № 153) та затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” (далі - Порядок).
Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли з приводу розгляду запитів представника позивача від 16.07.2025 (вхідний 24.07.2025 №Ж-248-Аз), відповіді на який надано 30.07.2025, у зв`язку з чим судом застосовано редакцію Постанови № 153, чинну на час виникнення спірних правовідносин, тобто до внесення до неї змін Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025, оскільки повторні рапорти/запити позивачем не подавались.
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
У п.4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
З аналізу вказаних положень Постанови № 153 суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. надається у зв`язку з дотриманням таких вимог:
військовослужбовці повинні бути особами рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
особи проходять військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постанови № 153;
особи брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Судом встановлено, що позивача, відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 23.01.2025 № 25 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення для подальшого проходження служби до лав СБУ.
Колегія суддів зазначає, що станом на дату набрання чинності Постанови №153 та на дату подання представником позивача запиту щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, позивач не проходив військову службу та не був діючим військовослужбовцем у розумінні приписів Постанови №153.
Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (ст.41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (ст. 22,57,58,94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.
Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору.
Проте, відсутність у законі приписів щодо певного права, яке слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
Судом встановлено, що позивач реалізував своє право на звільнення з військової служби ще у січні 2025 року, тоді як експериментальний проект було запроваджено 13.02.2025, що свідчить про відсутність підстав вважати, що відповідачем порушений принцип легітимних очікувань позивача.
В іншому випадку, це буде не відповідати меті експериментального проекту, підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних дій та докази, надані сторонами у справі, суд дійшов першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача – Жовтан Олександра Володимировича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 200/6095/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 200/6095/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв