Справа № 203/8330/25 
Провадження № 2-о/0203/43/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, –

встановив:

14 листопада 2025 року до Центрального районного суду м. Дніпра звернувся ОСОБА_1 із заявою окремого провадження, в якій просив суд встановити факт постійного проживання у житловому приміщенні без реєстрації. В обґрунтування своєї заяви посилався на те, що звернувся до Департаменту житлового господарства ДМР із заявою щодо оформлення передачі у власність кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , та отримав відмову в наданні адміністративної послуги у зв`язку з тим, що йому для приватизації житла необхідно довести місце свого проживання без реєстрації: у період часу з 01 липня 1987 року по 22 вересня 1997 року включно та підтвердити той факт, що він не скористався своїм правом на приватизацію житла у цей період, тобто не використав житлові чеки для приватизації державного житлового фонду за іншою адресою. У зв`язку з викладеним заявник просить суд встановити факт його постійного проживання без реєстрації за адресою:  АДРЕСА_2 , в період з 01 липня 1987 року по 22 вересня 1997 року. (а.с.1-7)
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків – сплати судового збору.
20 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд від заявника надійшли докази усунення недоліків заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, – документ про сплату судового збору у встановленому розмірі. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Дніпра від 25 листопада 2025 року справу окремого провадження було призначено до розгляду в судовому засіданні на 18 грудня 2025 року. (а.с.45)
В судове засідання 18 грудня 2025 року з`явився лише заявник. Заінтересована особа по справі не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 січня 2026 року. (а.с.49)
У судове засідання 16 січня 2026 року з`явився заявник ОСОБА_1 . Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, заінтересована особа повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В судовому засіданні було проведено розгляд справи по суті.
Заявник в судовому засіданні підтримав доводи викладені у заяві та просив її задовольнити.
Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку, виходячи з наступного.
Правилами ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Верховцево Верхньодніпровського району (нині – Кам`янського району) Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Верховцевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 16 вересня 1997 року (а.с. а.с. 8 – 9).
Згідно відміток у зазначеному паспорті вказано перше місце реєстрації заявника: АДРЕСА_2 з 23 вересня 1997 року (а.с.10). 
Відповідно до домової книги до буд. АДРЕСА_2 зазначено про реєстрацію ОСОБА_1 постійно з 23 вересня 1997 року (а.с. а.с. 18 – 19).
Згідно довідки Верхівцевської міської ради від 09 травня 2025 року № 34 ОСОБА_1 дійсно проживав у АДРЕСА_2 з 1987 року по 22 вересня 1997 року (а.с. 22).
Згідно довідки Верхівцевського ліцею № 1 Верхівцевської міської ради від 24 жовтня 2025 року № 308 ОСОБА_1 , 1981 р.н. дійсно навчався у Верховцевській середній школі № 1 з 01 вересня 1987 року по 11 червня 1998 року. Проживав з батьками за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20). 
Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
У ч.3 ст.9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».
Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». 
За приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
Відповідно до п.п.17, 18, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.
Так, при зверненні заявника із заявою про приватизацію житлового приміщення № 327 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , до Департаменту житлового господарства ДМР, йому було відмовлено в наданні адміністративної послуги у зв`язку з відсутністю документів щодо реєстрації його місця проживання за період з 01 січня 1993 року по 22 вересня 1997 року.
Статтею 81 ЦПК України визначено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлення факту, який заявник зазначає в заяві необхідний йому для реалізації свого права на приватизацію, тобто встановлення факту породжує виникнення у заявника майнових прав і оскільки іншого порядку його встановлення законом не передбачено, а заявник надав докази на підтвердження цього факту, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 01 липня 1987 року по 22 вересня 1997 року, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 79-81, 258-265, 268, 293, 315 ЦПК України, суд -

вирішив:

Заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 01 липня 1987 року по 22 вересня 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України. 
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя      С.В. Єдаменко