ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р.	Справа № 636/7675/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Гніздилов Ю.М., пл. Соборна, 2, м. Чугуїв, 63500, по справі №636/7675/25
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 №15/3/1096 від 18.08.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13.11.2025 позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13.11.2025 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зробивши висновок про порушення обов`язку мати при собі військово-обліковий документ, хоча позивачу інкриміновано зовсім інше неявку на ВЛК. Таке хибне, на думку апелянта, тлумачення норми матеріального права свідчить про підміну предмета доказування та відсутність правового аналізу змісту самої постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка не базується на недотриманні позивачем вимоги мати при собі документ, а стосується саме нібито невиконання направлення на проходження ВЛК у визначені строки, отже, застосувавши норму, яка не регулює спірних відносин, фактично неправильно визначив фактичний склад, на який посилається відповідач. Також зазначає, що суд першої інстанції створив по суті власний, не передбачений законом та надмірно звужений перелік документів, якими може підтверджуватися поважність причин, зводячи їх виключно до листка непрацездатності, стаціонарного лікування або призначеної операції. Вважає, що таке тлумачення суперечить закону, оскільки чинне нормативне регулювання не встановлює жодного вичерпного переліку документів, що можуть підтверджувати обмеження у пересуванні чи стан здоров`я. Медична довідка сімейного лікаря, видана належним закладом охорони здоров`я, є таким самим документом закладу охорони здоров`я, як і будь-який інший документ, а її зміст у цій справі містить інформацію про наявність медичних показань, які об`єктивно унеможливлювали прибуття позивача за викликом у конкретну дату, тому, надмірно формальний підхід, на думку апелянта, до тлумачення поважності причин неявки суперечить цілям і завданням інституту адміністративної відповідальності та порушує принцип пропорційності, який передбачає співмірність заходів державного примусу обставинам конкретної справи. Крім того, зазначає, що судом не досліджено надані позивачем докази, зокрема, повідомлення про поважність неявки від 21.05.2025, довідку сімейного лікаря від 16.05.2025, описи вкладень до цінних листів, скріншоти електронних відправлень та інші документи, які підтверджують факт належного повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 про неможливість прибути за повісткою. Вважає, що суд формально констатував відсутність доказів, тоді як такі докази були надані та містилися у матеріалах справи, що свідчить про неперевірення доказів і порушення обов`язку суду з`ясувати фактичні обставини відповідно до ст.90 КАС України.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 15.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 військовозобов`язаному ОСОБА_1 видане електронне направлення за № 3437266: для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення його придатності до проходження військової служби за мобілізацією. Того ж дня, разом з електронним направленням, позивачем під особистий підпис отримано повістку за № 3438223 від 15.05.2025 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 на 19.05.2025 о 09 год. 00 хв., з метою проходження медичного огляду.
Станом на момент закінчення строку проведення медичного огляду, а саме в період з 15.05.2025 по 19.05.2025, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_7 - не з`явився, відповідно не пройшов ВЛК, чим порушив норми чинного законодавства, щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
В своїй позовній заяві ОСОБА_1 наголошує на тому, що 21.05.2025 письмово повідомив ІНФОРМАЦІЯ_8 про неможливість з`явитися за повісткою № 3438223 від 15.05.2025 оскільки перебуває на амбулаторному лікування, що підтверджено довідкою КНП «Центр первинної медичної допомоги № 2 Харківського району» від 16.05.2025, виданою сімейним лікарем.
04.08.2025 працівниками Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з перебуванням у розшуку за порушення правил військового обліку доставлено громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 до ІНФОРМАЦІЯ_6 . В ході проведення перевірки, перевірено виконання ним правил військового обліку, а саме: не уточнення вчасно облікові дані - проходження медичного огляду (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
За інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . В розділі статус позивача, згідно даних з реєстру «Оберіг», зроблено запис: перебуває в розшуку від 23.07.2025 до 22.07.2026. Причиною перебування у розшуку військовозобов`язаного ОСОБА_1 - не уточнено вчасно облікові дані, а саме несвоєчасне проходження медичного огляду (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
В графі - картотека обліку зроблено запис: «Картотека вільних залишків». В графі - звання, зроблено запис: «Рядовий». Ідентифікатор військовозобов`язаного: НОМЕР_1 . В графі - підкартотека обліку зроблено запис: «Підлягають призову на військову службу під час мобілізації». В графі - ВОС зроблено запис: «(790) Перевезення автомобільним транспортом». В графі - код ВОС зроблено запис: «(037) Водій». В графі - група обліку зроблено запис: «(А) Всі види Збройних Сил України, родів військ і служб, для яких не визначені особливі вимоги щодо проходження військової служби». Дата введення інформації про особу в систему: 11.09.2023. В графі - звірка контактних даних, зроблено запис: «22.07.2024». В графі - звірка даних при особистій явці: запис відсутній. В графі - звірка даних ОМС: запис відсутній. В графі - звірка даних підприємствами та ВНЗ: запис відсутній.
04.08.2025 головний спеціаліст цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_4 , працівник ЗСУ ОСОБА_3 склав протокол № 15/3/1070 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, відповідно до якого 04.08.2025 гр. ОСОБА_1 доставлений поліцейським СРПП ВП Чугуївського РУП у Харківській області до ІНФОРМАЦІЯ_7 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку, щодо обов`язку проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до призову на військову службу за мобілізацією. Згідно вимог абз. 3 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402. Так, 15.05.2025 третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було видано направлення №3437266 про проходження медичного огляду на 4 дні, але військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію по теперішній час. У зв`язку з чим, начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 направлено звернення до органів Національної поліції України №Е2972080 від 23.07.2025, відповідно до ст. 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо доставлення особи, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, до ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту протоколу вбачається, що своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги пп. 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 4, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, також абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Обставини, що обтяжують відповідно до ст. 35 КУпАП та обставини, що пом`якшують відповідно до ст. 34 КУпАП відповідальність за адміністративне правопорушення не виявлено. З періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 №303/2014) в Україні настав особливий період, який діє на сьогодні, тому відповідальність за встановлене правопорушення, передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 № 15/3/1096 від 18.08.2025 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до зазначеної постанови 04.08.2025 гр. ОСОБА_1 доставлений поліцейським СРПП ВП Чугуївського РУП у Харківській області до ІНФОРМАЦІЯ_7 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку, щодо обов`язку проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до призову на військову службу за мобілізацією. Згідно вимог абз. 3 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402. Так, 15.05.2025 третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було видано направлення №3437266 про проходження медичного огляду на 4 дні, але військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію по теперішній час. У зв`язку з чим, начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 направлено звернення до органів Національної поліції України №Е2972080 від 23.07.2025, відповідно до ст. 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо доставлення особи, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, до ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зі змісту спірної постанови вбачається, що своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги пп. 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 4, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, також абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Обставини, що обтяжують відповідно до ст. 35 КУпАП та обставини, що пом`якшують відповідно до ст. 34 КУпАП відповідальність за адміністративне правопорушення не виявлено. З періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 №303/2014) в Україні настав особливий період, який діє на сьогодні, тому відповідальність за встановлене правопорушення, передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, тому підстави для її скасування відсутні.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи, обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оборону України”, особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із Указом Президента України № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі – районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією № 3.
Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Інструкції № 3, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до пункту 6 розділу ІІ Інструкції № 3, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Згідно із ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань – від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань – від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Примітки ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваною постановою про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 04.08.2025 встановлено факт порушення правил військового обліку громадянином ОСОБА_1 . Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», № 741/2024 від 28.10.2024 року «Про продовження строку загальної мобілізації» представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 військовозобов`язаному ОСОБА_1 . 15.05.2025 третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було видано направлення №3437266 про проходження медичного огляду на 4 дні, але військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію по теперішній час. Вказаними діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги пп. 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 4, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, також абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно із пунктом 3.1. глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (в подальшому - Положення № 402), медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення, яке формується в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або у паперовій формі за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в подальшому - Порядок № 560). Медичний огляд проводиться ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Відповідно до п. 74 Порядку № 560, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2025 року позивач був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_7 , де встановлено факт порушення ним правил військового обліку, пов`язаного з обов`язком пройти військово-лікарську комісію для визначення ступеня придатності до військової служби за мобілізацією. Як підстава зазначено, що ще 15.05.2025 року позивачу було видано направлення №3437266 на проходження медичного огляду у чотириденний строк, однак він не з`явився до військово-лікарської комісії і до моменту винесення постанови цей обов`язок не виконав. 23.07.2025 начальником відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено повідомлення до органів Національної поліції України №МЕ2972080 про доставлення особи для складання протоколу про адміністративне правопорушення. У подальшому, після доставлення 04.08.2025 розпочато провадження, за результатами якого і винесено постанову від 18.08.2025 року.
Стосовно повідомлення відповідача про поважність причин неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (у редакції від 01.01.2025) громадяни зобов`язані, зокрема, але не виключно: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці встановлені ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
З огляду на викладене, позивач, як особа, яка перебуває на військовому обліку, за наявності статусу військовозобов`язаного, будучи належним чином оповіщеним про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 у дату, яка зазначені у повістці №3438223 для проходження медичного огляду відповідно до направлення №3437266 про проходження медичного огляду на 4 дні.
Разом із тим, позивач 21.05.2025 письмово повідомив відповідача про неможливість з`явитися за повісткою №3438223 від 15.05.2025, виданої на підставі направлення №3437266 від 15.05.2025 з огляду на перебування на амбулаторному лікуванні, що підтверджено довідкою КНП «Центр первинної медичної допомоги №2 Харківського району» від 16.05.2025 року, виданою сімейним лікарем.
Досліджена судовою колегією вищезазначена довідка, зі змісту якої вбачається, що довідка надана ОСОБА_1 , 1980 р.н., в тому що він знаходиться на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря з 16.05.2025, а відповідно до направлення №3437266 та повістки №3438223 від 15.05.2025 позивач повинену був з`явитись до відповідача 19.05.2025 о 09:00 годині.
Колегія суддів звертає увагу, що кінцевої дати перебування позивача на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря в довідці не зазначено.
Крім того, належних доказів повідомлення відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача (08.08.2025) про загальний період перебування позивача на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря розпочатого з 16.05.2025, позивачем не повідомлено, а тому поважних причин неприбуття у строк, визначений у повістці, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивачем не зазначено, матеріали справи таких даних не містять.
Отже посилання позивача на знаходження на лікарняному на дату, якою позивач вважається "належно оповіщеним про виклик" не спростовує факту не явки до відповідача, що стало підставою для внесення запису щодо позивача 21.07.2025 про адміністративний розшук (ознаки адміністративного правопорушення).
Оскільки проходження ВЛК є не правом, а обов`язком громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, встановленого абз.4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за порушення якого настає відповідальність, зокрема, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Таким чином, на ОСОБА_1 , покладався обов`язок пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби відповідно до направлення №3437266 про проходження медичного огляду на 4 дні та повістки №3438223 від 15.05.2025 для проходження медичного огляду, але військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію.
Оскільки позивач самостійно не вжив заходів щодо виконання покладеного обов`язку проходження медичного огляду і такий огляд не проходив, відповідно в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення спростовуються підписом ОСОБА_1 , у протоколі про ознайомлення його з положеннями ст. 63 Конституції України, правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, серед яких також право заявляти клопотання, з огляду на що позивач не був позбавлений можливості скористатись наданим йому правом заявити клопотання, зокрема, щодо відкладення розгляду справи, з питань повноти перевірки даних перебування на лікуванні у період з 16.05.2025 по 19.05.2025.
За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.
Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстави для її скасування відсутні.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13.11.2025 по справі №636/7675/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич