Справа №750/13308/25
Провадження №3/750/43/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:  
головуючого – судді - Самусь Л.В.,
за участю секретаря - Бублик Т.М.,
захисника - Клочкової А.О. (дистанційно),
розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код – НОМЕР_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , - за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и в:

20.09.2025 о 09:49 год. ОСОБА_1 в м. Чернігів по вул. Шевченка, 122, керував транспортним засобом Renault Scenic, н.з. НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння; огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився по місцю зупинки за допомогою приладу Драгер ARHК-0087, проба позитивна 0,63% проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. 
В судове засідання ОСОБА_1 втретє не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення йому рекомендованих листів 03.10.2025, 10.11.2025 та 24.12.2025 про виклик в судові засідання, призначені на 10.11.2025 о 09:20 год., 24.12.2025 о 09:00 год. та 26.01.2026 о 12:40 год., відповідно, від отримання яких останній ухилився. Жодних заяв та клопотань, щодо відкладення розгляду справи від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не надійшло.
Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , суд виходить з того, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь у розгляді її справи, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним.
Відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення має корелюватися із завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, серед яких у відповідності до ст. 245 КУпАП є своєчасне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом, тобто таке відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати розгляду справи із збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, у випадку встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях такої особи.
За змістом ст. 268 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП можуть розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Судом були створені всі належні процесуальні можливості для реалізації ОСОБА_1 права на захист, оскільки останньому надавався час на запрошення захисника для представлення власних інтересів в суді, чим той і скористався. Крім того, захисник Клочкова А.О. була ознайомлена з матеріалами справи та отримала копію відеозапису, долученого до протоколу. 
Відтак, з метою дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за участю в судовому засіданні захисника ОСОБА_1 – адвоката Клочкової А.О., проти чого заперечень від захисника не надійшло, остання вказала, що справу можливо розглядати за відсутності її довірителя, оскільки останній є військовослужбовцем ЗСУ і на даний час проходить військову службу. 
Захисник надала клопотання у справі про закриття провадження у такій, які підтримала в судовому засіданні, просила закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що вина того не доведена належними доказами, оскільки тому не було роз`яснено право щодо проходження огляду у лікаря, не роз`яснено наслідки складання протоколу, тому ОСОБА_1 не розумів, що має право і не наполягав на проходженні огляду у лікаря. Про що також свідчить і наявне в матеріалах справи направлення на огляд, з яким ОСОБА_1 працівники поліції навіть не ознайомили і не запропонували проти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я. Також, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який належить військовій частині і повідомив поліцейських, що він є військовослужбовцем, однак останні, в порушення вимог закону не залучили для огляду ВСП, оскільки такий мав відбуватись на підставі ст. 266-1 КУпАП. Вказує, що працівниками поліції, в порушення вимог закону, не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів того. Також, захисником зазначено, що в разі, якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_1 , то враховуючи, що той є військовослужбовцем, має чисельні грамоти і подяки, є учасником бойових дій, то до нього можливо застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, зокрема не застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами. До того ж, в судовому засіданні захисник вказала, що 20.09.2025 о 09:50 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який належить військовій частині, в стані крайньої необхідності, оскільки виконував терміновий наказ командира, про що надала відповідну довідку, і за невиконання наказу йому загрожувала відповідальність, та більш того, могли настати тяжкі наслідки у разі нездійснення евакуації, а тому просила закрити провадження у справі і з цієї підстави. Вказала, що ОСОБА_1 з результатом погодився лише тому, що поспішав виконати наказ командира про прибуття до місця виконання завдань батальйону з метою здійснення евакуації та ремонту пошкодженої техніки. І це завдання було доручено йому, крім нього ніхто інший не встиг би виконати, що потягло б негативні наслідки. У нього не було часу і можливості спростувати такий результат, враховуючи наведені обставини, він виконував свій військовий обов`язок, діяв в стані крайньої необхідності. Працівнику поліції, у якого не була ввімкнена камера, він повідомляв про наказ щодо забезпечення обороноздатності, і це не зафіксовано на відеозаписі свідомо, оскільки він не міг розголошувати таку інформацію. ОСОБА_1 є гарним військовослужбовцем, має чисельні нагороди, є учасником бойових дій, і ніколи б не вчинив таких дій, що б заплямували військових, і в даному випадку діяв в стані крайньої необхідності. 
Опитаний в судовому засіданні в якості свідка поліцейський взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_2 суду пояснив, що протокол складав він. Так, зупинили транспортний засіб на підставі п.10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки автомобіль був на іноземній реєстрації, необхідно було перевірити. В ході спілкування з водієм у того було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Запропонували водію пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер і водій погодився. Продув прилад і результат був позитивний – 0,63%, з результатом водій погодився, тому склали протокол. Він не пам`ятає чи повідомляв їм водій, що військовий. Якби водій вказав, що він військовий, то він обов`язково викликав би ВСП. З результатом водій погодився, він не пам`ятає, чи пояснював порядок проходження огляду у лікарні, взагалі роз`яснює. Перевірили документи, виявили ознаки, він так завжди робить. Водія було попереджено, що рух далі заборонено.
Заслухавши доводи захисника, опитавши свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також долучені до таких матеріалів документи захисником, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.9 (а) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень ст. 130 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так і керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з протоколу, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
З відеозапису, дослідженому у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівникам поліції, оскільки керував транспортним засобом на іноземній реєстрації. Даний транспортний засіб був пофарбований в зелений колір. Під час спілкування з працівниками поліції останній повідомив, що є військовослужбовцем, і в подальшому під час спілкування, поліцейський уточнював, в якій військовій частині ОСОБА_1 проходить службу та його посаду. Так, після перевірки документів, працівник поліції запитав водія чи не вживав той алкоголь, після відповіді водія запитав того чи не погодиться він в такому разі пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, і ОСОБА_1 не заперечував. Лише після цього працівником поліції було названо виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, як то запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя (в акті остання ознака зазначена як «різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя») і після цього ОСОБА_1 вийшов з автомобіля. Після обрання мундштука, підготовки приладу та продуття того, на екрані з`явився результат – 0,63%. Працівники поліції запитали чи згоден водій з результатом, і за поведінкою того дійшли висновку, що згоден, оскільки чіткої відповіді того на відеозаписі не чутно. В подальшому, ОСОБА_1 підписав акт огляду, чек з результатом, йому було роз`яснено права та складено протокол, з яким також було ознайомлено водія. 
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінність.
Відповідно до довідки Форми 5, майор ОСОБА_1 з 10.07.2024 та по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_2 регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
До того ж, ОСОБА_1 було нагороджено грамотами командира військової частини НОМЕР_2 : за сумлінне виконання службових обов`язків, професіоналізм, самовіддане служіння Українському народові, вірність військовій присязі, наполегливості, рішучості; за проявлену старанність, особистий патріотизм, високий рівень дисципліни, бездоганну і сумлінну службу в ім`я Незалежної України; за сумлінне виконання службових обов`язків під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, вірність Українському народові і військовій присязі, мужність і самовідданість; подякою за вагомий внесок в справу захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України, старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків; грамотами командира військової частини НОМЕР_4 : за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків, особисту участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України; за бездоганну самовіддану службу у складі військової частини НОМЕР_4 .
Згідно довідки начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , майор ОСОБА_1 , дійсно 20 вересня 2025 року отримав усний наказ командира батальйону про переміщення з пункту постійної дислокації батальйону до місця виконання завдань батальйону з метою здійснення евакуації та ремонту пошкодження техніки батальйону.
Таким чином аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення захисника Тюрменко В.Ю., дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №459451 від 20.09.2025 року, довідку начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 , суд вважає, що ОСОБА_1 того дня діяв в стані крайньої необхідності.
Згідно з приписами ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Беручи до уваги фактичні обставини справи і те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який належить військовій частині, у зв`язку з необхідністю прибуття для виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом України від зовнішньої агресії, враховуючи баланс між інтересами держави по захисту її незалежності, територіальної цілісності з одного боку, та забезпечення порядку в області дорожнього руху з іншого боку, суд приходить до висновку, що в такому випадку, при обставинах, які склалися 20.09.2025 року, та які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 знаходився в стані крайньої необхідності, та не міг інакше усунути або мінімізувати настання можливих більш тяжких наслідків, тому на підставі ст. 17 КУпАП виключається його адміністративна відповідальність.
Згідно п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за вчинення дії особою у стані крайньої необхідності.
За наявності наведених вище обставин ОСОБА_1 звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, вчинене ним у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю відповідно до п.4 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 1, 7, 9, 18, 23, 124, 245, 247 п. 4, 283, 284, 294 КУпАП

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП відповідно до п.4 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Л.В. Самусь